18 
Tillfälligtvis gick någon myra ända fram till glaset, så 
att den befann sig midt bland de döda eller döende. Då 
tycktes den förlora all sjelfbeherrskning, rusade hit och dit, 
gjorde vida kretsar kring skådeplatsen för morden, stadnade 
ibland och höjde antennerna med en rådvill rörelse, vridande 
dem liksom i förtviflan, samt tog slutligen till flykten. Härpå 
itnräffade åter en mellantid, hvarunder inga myror visade sig. 
Och nu, tre månader senare, är den nedre kolonin helt och 
hållet upplöst. Likväl händer det stundom, isynnerhet när 
friska, välluktande violer stälts på hyllan, att några ”spejare” 
nedstiga från hålet uppe vid spiken, men då ytterst sällan 
eller nästan aldrig närma sig den vas, från hvilken de först 
fördrefvos, utan söka tillfredsställa sitt begär vid glaset. För 
att tvinga dessa vagabonder att vända om och under helst 
några dagar, ibland till och med par veckor, icke vidare visa 
sig, är det tillräckligt att döda en eller par myror på den väg, 
de följa vid nedstigandet längs väggen. Detta har jag nyss 
gjort så högt upp jag kunde nå, tre eller fyra fot öfver hyllan. 
Myrorna tågade väl ända fram till denna fläck, men vände 
der genast om och gingo hem; och för närvarande synes in- 
gen myra på väggen”. 
I en senare årgång af ”Nature” (VIII, p. 244) offent- 
liggör DARWIN ett nytt bref af mr HAGUE öfver samma ämne. 
Deraf framgår att den bekante myrobservatorn mr MOGGRIDGE 
för Darwin uttalat den förmodan att, då han och andra ob- 
serverat att myror låta fördrifva sig blott genom den lukt, 
som ett öfver deras väg struket menniskofinger afoifver, så 
skulle äfven i detta fall myrornas återtåg bero på deras mot- 
vilja att öfverstiga den linie, öfver hvilket fingret dragits, 
och icke på någon som helst medveten fruktan, förorsakad 
af åsynen af de slagtade kamraterna. Följande är mr Ha- 
GUES svar på Darwins uppmaning till vidare experiment öf- 
ver ämnet: ; 
”Med anledning af Mr Moggridges förmodan gjorde jag 
först försök att med fingret draga några enkla streck tvärs 
öfver myrvägen (hyllan är af marmor) och vann alldeles 
samma resultat, hvilket Moggridge beskrifver i redogörelsen 
