WE 
tvenne bildningsformer, den byzantinska och arabiska, som i 
i många stycken voro den vesterländska öfverlägsen, hade 
de ingenting emot att i dessa stycken acceptera det nya. 
Bland mosaikerna i 98. Maria dell" Ammiraglio förekommer 
en, som framställer Roger emottagande kungakronan af den 
heliga jungfrun, och är han dervid klädd i den snäfva fot- 
sida byzantinska hofdrägten. Man har visserligen säkra be- 
vis att vid hofvet i Palermo talades franska, hvilket språk 
ännu vid 1100-talets slut var oumbärligt, men man finner att 
samtidigt konung Wilhelm II talade med färdighet arabiska. 
I grund och botten var väl dock de normandiske furstarnes 
bildning italiensk, konung Rogers mor, Adelaide, gemål till 
Roger eröfraren, var en lombardisk prinsessa af slägten Mont- 
ferrat, och med tiden måste den täta beröringen med halfön, 
särdeles sedan de normandiska furstendömena 1130 förenats 
till en stat med konungariket Sicilien, ge öfvervigten åt det 
italienska elementet, som ju ock hade sin säkra grund i stör- 
sta delen af öns kristna befolkning allt sedan romarnes tid. 
Om dessa bildningsförhållanden bär bygnadskonsten 
på ön ett troget vittne under århundradet efter eröfringen: i 
de kristna församlingskyrkorna är formen byzantinsk, men 
i de större lysande bygnadsverk, hvilka samtidigt utför- 
des för Rogers egen räkning eller på hans befallning, det 
glänsande Cappella palatina i hans borg och katedralen i 
Cefalu, påbörjade 1131 eller åren efter hans kröning till ko- 
' nung, är planen omisskänligen latinsk, närmare bestämdt ita- 
liensk, och det är väl för att han haft dessa för ögonen, som 
Fergusson förbisett den byzantinska karakteren hos småkyr- 
korna eller hvad jag kallat församlingskyrkorna. Schnaase, 
som eljes betonar den grekisk-byzantinska insatsen 1 Sici- 
liens dåvarande odling, affärdar dem med beteckningen ”öster- 
ländskt intryck?, och Läbke låter dem gå under den all- 
-männa karakteristiken af vesterländsk plananläggning. Det 
är hr Patriecolos förtjenst att hafva återfört dem till den rätta 
typen, 1000- och 1100-talens kyrkor i orienten, medan den 
lärde arkitekten dock å andra sidan synes gå för långt, då 
han i Cappella palatinas samt i katedralernes i Cefalu och 
