32 
de böja sig samman till en trubbig spets. Mindre vid och 
trubbig, har spetsbågen i Monreale till grundformen mera 
vesterländskt tycke, men är äfven der så oorganiskt danad, 
af rätvinklig profil och utan ens en antydning till gördel, 
att all tanke på normandisk gotik måste uteslutas). 
Det kan vara fallet att mot århundradets slut, under 
Wilhelm den gode, en närmare förbindelse med anförvand- 
terne i Normandie återknöts; under århundradets förra del, 
i början af besittningstagandet, synas eröfrarne vara på väg 
att förlora sig i de förbefintliga kulturformerna. De präglade 
sina mynt med arabiska inskrifter och omgåfvo sig med ara- 
biska lärde. Ej under att muhamedanske resenärer, sådane 
som Mohammed ibn-Giobair från Valencia, hvilken på 11280- 
talet besåg Palermos härligheter, äro rika på loford öfver 
polyteisternes kyrkobygnader. Denne säger sig hafva besökt 
S. Maria dell Ammiraglio juldagen 1185 och saknar ord 
att beskrifva huru skön han fann fasaden (den sedan af nun- 
norna förstörda vestra fasaden), hvarför han hellre tiger der- 
med och går att skildra det inre; om klocktornet säger han 
att det uppbars af kolonner, täckta af en kupol och hvilande 
på andra kolonpner, hvaraf det benämndes kolonnernas klock- 
torn ?). Det är från dessa resenärers förblommerade skil- 
dringar man får föreställning om de två berömda lustslotten, 
la Zisa och la Cuba utanför Palermo, såsom vore de stor- 
artade palats, hvilken föreställning synes gå igen ännu hos 
Schnaase, medan de i sjelfva verket äro små krypin till vil- 
lor. Förr ansågos de vara uppförda af de arabiska emirerne, 
så fullkomligt österländska äro de till konstruktion och ut- 
styrsel: nu vet man att la Zisa med sin moriska förhall i 
1) Schnaase (d. IV pg. 472) har funnit åtskilliga spår af nor- 
mandisk dekoration å kyrkor i nordöstra delen af ön, Messina och 
Catania, men erkänner att de förekomma sparsamt annorstädes. Om 
de hvarandra korsande blindbågarne å Monreale-katedralens kor ut- 
vändigt, som göra en så utomordentligt pittoresk verkan, der den 
höjer sig från bergssluttningen, äro ett normandiskt motiv, må lem- 
nas oafgjordt. 
2) Patricolo, La Ohiesa di S. Maria dell' Ammäiraglio, p. 6. 
