92 
fenomen, som i densamma försiggå, hvaremot kunskapen om 
de variationer densamma 1 olika riktningar är underkastad, 
kan gifva ett begrepp om elektricitetens rörelser, eller de 
elektriska strömmarne i lufthafvet. 
När vi nu hafva oss af erfarenheten 'bekant att de 
flesta och de vigtigaste verkningar, hvilka elektriciteten 
åstadkommer, härröra af elektriska strömmar, så inses lätt 
att undersökningen af luftelektrieiteten hufvudsakligen bör 
gå ut på att framvisa dessa strömmar och utreda de lagar, 
hvilka de äro underkastade. 
Orsaken, hvarför frågan ej förut blifvit sedd ur denna 
synpunkt, torde närmast ligga deri, att man betraktat luften 
som ett isolerande medium, 1i hvilket endast momentana 
elektriska urladdningar och icke elektriska strömmar före- 
komma. 
. Uti polarljuset hade man ett ,,lysande bevis” på tillva- 
ron af dessa strömmar, men man har allt intill senaste ti- 
der äflats att flnna orsaken till dessa ljusfenomen annanstä- 
des, än der den verkligen finnes. Medgifvas måste dock att 
ett stort antal forskare redan länge hyllat åsigten om polar- 
ljusets elektriska ursprung. 
Efter att under 1868 års svenska polarexpedition Håfid 
förvärfvat erfarenhet om de elektriska förhållandena i polar- 
trakterna, utfördes af mig under expeditionen 1871 i närhe- 
ten af Enare prestgård, försök att utreda om möjligt vore 
att undersöka denna förmodade elektriska ström med enkla 
mig då til buds stående medel. 
Det lyckades ock att konstatera strömmens ' tillvaro 
med en helt liten utströmningsapparat, äfvensom att fram- 
kalla ljusfenomen, ehuru till följd af yttre svårigheter, hvilka 
jag då ej kunde öfvervinna, en viss osäkerhet kom att vid- 
låda resultaten. 
Under polarforskningsåret 1882—83 blef den finska po- 
larexpeditionen i tillfälle att utföra likartade försök i större 
skala, hvilka kröntes med:' framgång. En elektrisk ström 
från atmosferen till jorden konstaterades och 20 kilom., från 
Sodankylä kyrkoby frambragtes genom en stor utströmnings- 
