167 
fältspat, så t. ex. hos de gångformigt uppträdande diabaserna 
från Degerö, Pargas, Pojo, från hvilken sistnämnda ort jag 
erhållit ett prof till undersökning af Herr E. v. Julin. 
Den långsamhet, som i allmänhet röjer sig i dei större 
massor uppträdande äldre  plutoniternas bildningsprocess, 
kan tillskrifvas det under jordens äldsta tid på den nybil- 
dade jordytan, t. f. af det starka trycket af en ytterst tät 
atmosfer, befintliga öfverhettade vattnet. En sådan lång- 
sam bildningsprocess visar sig ännu tydligare hos de acida 
plutoniterna (syenit- och granitarterna), Samma förhållande 
som mellan hornblende och augit visar sig hos dessa mellan 
mikroklin och orthoklas (resp. mikroklas), i det att den 
förra anträffas företrädesvis hos de äldre plutoniterna (gneis- 
granit och pegmatit) den sednare hos de yngre (porfyrgra- 
nit och syenitgranit). Då de åter förekomma tillsammans 
visar sig mikroklinen i allmänhet tillhöra det sednare bild- 
ningsskedet. Att i sjelfva verket mikroklin företrädesvis bil- 
dats vid en lägre, orthoklas vid en högre temperatur ådaga- 
lägges deraf, att mikroklin nästan uteslutande anträffas hos 
plutoniska, icke hos vulkaniska bergarter. 
Samma ordningsföljd vid mineralbildningen, som de 
äldre plutoniska eruptiverna, företer äfven gneisen att döma 
af tvenne typiska gneisarter hornblendegneis och röd gneis 
(eurit) från Ulrikasborgstrukten vid Helsingfors, hvilka jag mi- 
kroskopiskt undersökt, en ordningsföljd, som i allmänhet kan 
uttryckas sålunda, att beståndsdelarna bildats i ordning af 
deras basicitet, så att först magnetit bildats, sedan horn- 
blende, derpå fältspat och qvarz, hvaraf man kan sluta till 
en motsvarande analogi i blildningsprocessen mellan gneis 
och plutoniterna närmast gneisgraniten. Men en anmärk- 
ningsvärd åtskilnad förefinnes dock, hvilken mig veterligen 
tillförene icke beaktats, tydligen t. f. af den ännu ganska 
allmänt förekommande förblandningen af gneis och gneisgranit 
(flasrig granit), äfvensom på grund deraf att verklig, sedi- 
mentär gneis synes i jemförelse med det allmänna förekom- 
mandet af granit och gneisgranit vara ganska sällsynt. Hos 
de nämnda gneisarterna från Helsingfors, hvilkas karakter af 
