168 
verklig, skiktad gneis jag tillförene geologiskt konstaterat 
(Försök till framställning af Helsingforstraktens gneis- och 
granitformationer 1865) finner man i mikroskopiskt preparat 
samtliga beståndsdelarna förete afrundade, skarpt begrän- 
sade konturer, hvilket tydligen skiljer dem från makrosko- 
piskt dermed analoga eruptiva bergarter: gneisgranit (t,. ex. 
granulitartad sådan från Åbo), syenitgranit (t. ex, den från 
Tavastkyro), diorit (t. ex. glimmerhaltig sådan från Hattula) 
ete.; hos dessa. samtligen förete beståndsdelarna kantiga i 
hvarandra ingripande konturer delvis otydligt begränsande. 
Jag har här ansett mig, om också blott antydningsvis, böra 
anföra detta förhållande, emedan det synes mig kunna lem- 
na ett medel att särskilja ifrågavarande, i öfrigt så lika berg- 
arter. Så t. ex. visa de mikroskopiska preparat jag varit i 
tillfälle att göra af typisk granulit från Sachsen (Etzdorff), 
Alperna (Pernegg i Steiermark) samt Lappmarken (Ivalo) en 
större öfverensstämmelse med gneisgranit än med gneis, och 
bestyrka sålunda rigtigheten af niin förut uttalade åsigt om 
förvandtskapen i geogenetiskt hänseende mellan den egent- 
liga granuliten och gneisgraniten. Deras skiffriga eller flas- 
riga struktur samt ställvis pseudoskiktning är väl hufvudsak- 
ligen att tillskrifva det tryck som de varit utsatta för, såsom 
vanligen bildande centrum af de dömformigt uppresta gneis- 
resp. skifferstraterna, såsom fallet är t. ex. med den s. k. 
centralgneisen eller rättare gneisgraniten i Alperna. Möjli- 
gen äro de till en del ätven uppresta delar af den ursprung- 
ligen underst liggande, första stelnade jordskorpan (granit- 
gneisen). 
