243 
för giltigheten af Lichtensteins teori. Också pemphigidernas 
och phylloxerernas migrationer torde nemligen ursprung- 
ligen haft sin grund i den tilltagande förtjockningen eller 
i vissnandet af den egentliga näringeplantans väfnader och 
dess oduglighet till vidare föda. Då man derjämte erinrar 
sig att äfven Phylloxera vastatriz flyttar från bladen till 
rötterna, ehuruväl af samma planta, och der öfvervintrar, 
så vinna äfven Lichtensteins iakttagelser om Pemphigidernas 
flyttning från träd till växtrötter häri ett rent teoretiskt 
stöd. Med kännedom af ofvanstående förefaller det derföre 
nog förvånansvärdt att de på endel håll kunnat möta så 
starkt motstånd. 
Lichtensteins observationer skulle emellertid vinna yt- 
termera tillförlitlighet genom undersökningar på ett annat 
område inom entomologin, undersökningar, hvilka bedrifvits 
samtidigt med hans och ingalunda väckt mindre uppmärk- 
samhet. På eken förekommer nemligen en stor mängd ar: 
ter af ett litet stekelslägte, Cynips, hvilkets honor insänka 
sina ägg i olika delar af trädet, i knoppar, blad, kvistar 
eller bark, allt efter de olika arterna. På de ställen, der 
äggen läggas, uppstå genom larvens inverkan på cambium 
egendomliga galläpplen, inom hvilka insekterna nu undergå 
sin förvandling, för att en dag åter komma ut såsom be- 
vingade imagines. Emellertid kände man af dessa Cynipider de 
båda könen endast till en del arter, af andra åter var blott 
honan bekant och man hade observerat att honan af dessa 
species, såsnart hon lemmnat galläplet, genast borrade sin ägg- 
läggningsskida i bladen och der lade ägg, hvilka blifvit fullt 
utbildade redan under hennes hvila i galläpplet, således utan 
någon befruktning. Dessa arter, till hvilka man icke kände 
några hanar, fortplantade sig alltså parthenogenetiskt. En 
annan märkelig omständighet var den att af en del arter 
galläplen utvecklades först i juli, ehuru ekknopparna voro 
anstuckna redan i mars af de species till hvilka dessa gall- 
äpplen hörde. För att studera dessa förhållanden gjorde 
nu dr Adler i Schleswig noggranna försök att uppföda de 
olika arterna. Han planterade derför i krukor en mängd 
