245 
heten och sanningen af hans iakttagelser. Sjelf fortsatte 
han emellertid sina experiment och indrog i dessa icke 
mindre än fyratio skilda arter Cynipider. Är 1881 offent- 
liggjorde han i ett större arbete resultaten af dessa sina un- 
dersökningar och visade sig hafva ådagalagt genom rigu- 
rösa uppfödningsförsök och nödiga motförsök hos icke mindre 
än nitton Cynipid-arter en dylik generationsvexel, som den 
vi ofvan heskrifvit. Sålunda förekommer af tretton arter 
regelbundet en parthenogenetisk vårform (blott honor) och 
en om hösten uppträdande tvåkönad form, begge produce- 
rande galläpplen af fullkomligt olika utseende, och af hvilka 
de individer, som höra till den förra (slägtena Neuroterus 
och Aphilotrix), gifva upphof åt former, hvilka äro dem så 
olika, att man för dem bildat slägtena Spathegaster och 
Andricus; och på samma sätt tvärtom. Några andra arter 
och slägten åter förhålla sig något olika med hänsyn till 
tiden för individernas framträdande ur galläpplena. Förutom 
alla dessa ofvannämnda, hos hvilka sålunda en högst märk- 
värdig generationsvexel uppvisats, finnas emellertid andra 
arter, hvilka generation efter generation utveckla sig blott 
på partenogenetisk väg, utan mellanliggande könsformer, och 
af hvilka blott honor äro kända. 
Redan förut, 1873, hade visserligen nordamerikanaren 
Basset uttalat den hypotes att alla de Cynipidarter, af hvilka 
blott honor voro bekanta, skulleien följande generation upp- 
träda i båda könen. Denna förmodan var emellertid obe- 
kant för Adler, då han begynte sina försök, och i alla hän- 
delser har han nu uppvisat såsom ett ovedersägligt natur- 
historiskt faktum generationsvexeln hos Cynipiderna. Be- 
träffande denna måste vi emellertid af lätt förklarliga skäl 
nöja oss med ofvanstående allmänna data, utan att ingå i 
detaljer, huru intressanta dessa än kunna vara. 
Lichtenstein sökte nu äfven på Cynipiderna tillämpa 
sin olyckliga förklaring öfver de vexlande generationerna 
hos aphiderna (pemphigiderna). Han ville sålunda i den 
första, parthenogenetiska formen, hvaraf blott honor voro 
kända, se icke honor, utan blott en bevingad larvform, mot- 
