246 
svarande hans forma migrans hos pemphigiderna, medan den 
masklika form, som gaf upphof åt denna i galläpplet, lik- 
stäldes med den vinglösa stammodren i pemphigid-gallbild- 
ningarna. Denna bevingade parthenogenetiska forms mask- 
lika afkomma i de nya galläpplena förliknar han vidare 
med de vid gräsrötterna utbildade vinglösa generationerna, 
och blott den i båda könen förekommande generationen 
(Spathegaster, Andricus o. s. v.) erkände han såsom utbil- 
dade insekter, imagines, Han uppställde nu sin teori om 
monoika insekter, hos hvilka ett enda ägg, efter en serie 
af skilda former, gifver upphof åt både hanar och honor, 
och till dessa förde han då ecynipiderna och de förut omta- 
lade aphiderna. Sin uppfattning af de parthenogenetiska 
honorna såsom larvformer söker han förklara genom jäm- 
förelser med förhållanden, hemtade ur vissa skalbaggars, 
Meloidernas och Cantharidernas hypermetamorphos, der pu- 
pan redan visar ögon, fötter och mandibler af imagon, men 
stannar i sin utveckling och åter blir larv. En hans vapen- 
dragare, Edmond Van Seguelt, söker analogier för larver, 
som fortplanta sig, ännu högre upp bland amphibierna, tri- 
ton alpestris, amblystoma och axelotlen o. s. v., något som 
emellertid är alldeles onödigt, då sådana i sjelfva verket 
finnas äfven bland insekterna. Det omöjliga för Lichten- 
steins teorier är också icke den omständighet att larver 
skulle kunna fortplanta sig, utan utvecklingen och den ana- 
tomiska byggnaden af dessa former, dem han vill anse så- 
som larver. Medan de s, k. könlösa, parhenogenetiska blad- 
lössen visserligen ännu deri likna de vivipara dipterlar- 
verna, att äggen hos dem uppstå genom en slags inre 
knoppning och den embryonala utvecklingen sålunda för- 
siggår helt och hållet utom äggstockarne, så är detta der- 
emot icke fallet med de parthenogenetiska cynipiderna. De 
hafva tvärtom icke blott yttre, utan äfven alla inre honliga 
generationsorgan, sålunda en väl utbildad äggläggningsslida, 
utvecklade ovarier, i hvilka äggen finnas, och till och med 
ett, ehuru naturligtvis tomt, receptaculum seminis, något som 
ovilkorligen tyder på att engång i tiden äfven hanar exi- 
