250 
kön. Öfriga bifrågor kunna icke närmare utredas. Men för upp- 
fattningen af hela generationsvexeln synes det vara af största 
vigt att den ena generationen betecknas såsom den primära. 
De betydande olikheterna mellan de nuvarande båda gene- 
rationerna fordra tvifvelsutan för sin utbildning långa tide- 
rymder. Men en måttstock för beräknandet af dessa felas 
oss alldeles, då inga fossila cynipider äro bekanta. Lika 
litet kan man afgöra huruvida ursprungligen funnos en el- 
ler två årliga generationer, ehuru sannolikt är att det förra 
varit fallet. Hvad vi dock veta, är att i tidigare perioder 
existerat ett klimat, totalt olika vårt nuvarande. Och under 
det mäktiga inflytandet af ett ständigt, om än småningom 
sig förändrande klimat har denna märkvärdiga generations- 
vexel utbildat sig, i det anpassningar efter nya lefnadsför- 
hållanden mer eller mindre förändrat de i fråga varande 
arternas hela organisation. 
Sådan är Adlers utläggning af de af honom observe- 
rade fakta. Vi anse, likasom han, att dessa och liknande 
företeelser kunna förklaras endast om de belysas af evolu- 
tionsteorierna. I hufvudsak biträda vi derför hans tolkning, 
om vi än tro att man mot enskildheter deri, såsom mot 
uppfattningen af den tvåkönade generationen såsom utvecklad 
ur den rent feminina, kan göra berättigade invändningar. 
Något försök att vetenskapligt förklara de analoga, 
men, såsom sagdt, ännu vida mer komplieerade förhållan- 
dena inom Pemphigidernas och Phylloxerernas utveckling 
har man ännu icke gjort. Det kan icke heller blifva vår 
afsigt att här framkomma med några hypoteser deröfver, om vi 
än ofvan gjort några antydningar beträffande det första antag- 
liga uppslaget till pemphigidernas migration. Men vi äro fullt 
öfvertygade derom, att om man ställer sig på den ståndpunkt, 
som Adler vid sin tolkning af ecynipidernas generationsvexel, 
så skall man se äfven öfver dessa djurs historia falla en- 
belysning, visserligen till en början svag nog, men som dock 
låter oss ana de verkande orsakerna och som är tillräcklig, 
för att antyda den riktning, i hvilken våra hypoteser böra 
gå, för att måhända en dag blifva vetenskapliga teorier. 
TRE 
