99 



på bottnen och väggarna af dekanterglaset i form af starkt 

 glänsande kristaller. 



Vid upphettning förlora dessa kristaller 25.4 9 % af sin 

 vigt och öfvergå i svart kadmiumoxid med bibehållande af 

 sin ursprungliga form. Beräknad enligt formeln CdCOg bör 

 ^lödgningsförlusten utgöra 25.5 8 7o- 



Kadmiumkarbonatkristallerna äro genomskinliga, enkla 

 romboedrar, hvilka, såvidt jag genom flere mätningar kun- 

 nat finna, synas vara af samma slag. De största af dessa 

 kristaller äro O.i — 0.2 millimeter i längd. Då man un- 

 dersöker en kristall, som ligger på en romboederyta, i pa- 

 rallelt polariseradt ljus mellan korsade nikoler finner man 

 att dess utsläckningsriktningar sammanfalla med rombens 

 diagonaler. Kristallernas förhållande i konvergent polarise- 

 radt ljus har icke kunnat konstateras, emedan alla isolerade 

 kristaller i följd af sin form intaga ett sådant läge på ob- 

 jektivglaset, att de icke kunna betraktas i en riktning pa- 

 rallel med hufvudaxeln. 



På isolerade, väl utbildade kristaller uppmättes under 

 mikroskopet vinkeln i planet mellan två kanter och erhölls 

 såsom medeltal af nio ganska väl öfverenstämmande mät- 

 ningar 77° 30'. Af detta värde på den spetsiga vinkeln i 

 planet erhålles genom beräkning polkantvinkeln = 79^ 45'. 

 Polkantvinkeln på den hos kalkspat gan^a ofta förekom- 

 mande romboedern — 2R är 78° 51'. Kadmiumkarbonat 

 är sålunda isomorft med kalkspat och öfriga romboedriskt 

 kristaUiserande karbonater, men den hos alla dessa karbo- 

 nater vanligaste formen grundromboedern förekommer icke 

 hos kadmiumkarbonat, framstäldt enligt den metod jag ofvan 

 beskrifvit. 



