387 



Den preussiske pastorn Johan Petter SUssmilch, som 

 genom sitt år 1742 utgifna berömda arbete Die göttliche 

 Ordnimg in den Veränderungen des menschlichen Geschlechts 

 med rätta kan betraktas såsom befolkningsstatistikens grund- 

 läggare, uttalade också att ju större folkrikedomen i ett land 

 är, desto större lycksalighet gifs det der, samt framhöll med 

 synnerhg värme regentens pligt att söka befordra folköknin- 

 gen. „Regenterna äro pligtige", yttrar han, „att rigta alla 

 sina krafter och bemödanden derpå, att göra sina undersåter 



lyckliga För detta ändamål är nu befolkningen ett af 



Gud sjelf anvisadt och anbefaldt medel. Jag förstår dermed 

 regentens bemödande att förskaffa sin stat det antal invå- 

 nare, som densamma kan fatta och genom på landets kul- 

 tur och andra behof rigtad flit nära. Denna med klokhet 

 förbundna omsorg inbegriper i sig nästan alla andra regent- 

 pligter, så att man derföre med rätta kan betrakta den så- 

 som en hufvudpligt. Denna möjliga och till näringsmedlen 

 proportionerade mängd af undersåter är grunden till lycksa- 

 lighet, makt och säkerhet, såsom ock till rikedom; alla dessa 

 mål kunna utan detta medel icke ernås. En stat, som har 

 blott hälften af det invånartal, som den i följd af sitt om- 

 fång och sina näringsmedel kunde hafva, blir också endast 

 hälften så lycklig, mäktig och rik, som den kunde och borde 

 vara. En stat som icke har det högsta möjliga antalet un- 

 dersåter, kan visserligen lefva i ro, den kan också skenbart 

 ha något öfverflöd; men det är dock obestridligt, att den 

 icke har allt detta i den grad, som den kunde hafva det, 

 ifafl den vore behörigen befolkad". Såsom häraf synes förbiser 

 dock Siissmilch ingalunda det samband och den vexelverkan 

 som råder emellan invånarnes antal och tillgången på nä- 

 ringsmedel. Han erkänner att folkökningen icke kan försiggå 

 i oändlighet, emedan jorden endast förmår föda ett begrän- 

 sadt antal individer; men anser dock fara för öfverbefolk- 

 ning icke någonsin kunna uppstå, så länge menniskorna äro 

 moraliskt ofuUkomliga och ådraga sig Guds straff, så länge 

 de bekriga hvarandra o. s. v. Dessutom skulle, anser han, 

 då jorden uppnått det högsta invånartal som den kan föda, 



