388 



ett stillestånd i folktillväxten af sig sjelft inträda och antalen 

 födelser och dödsfall årligen jemna ut hvarandra. 



På Siissmilchs tid låg för öfrigt tanken, att något land 

 mycket mindre hela jorden kunde komma att lida aföfver- 

 befolkning alltför fjerran från allmänna föreställningssättet 

 för att den skulle kunnat vinna någon genklang. De starka 

 decimeringar, som folkmängden i nästan hvarje Europeiskt 

 land under detta och föregående sekel på korta mellantider 

 varit underkastad tillföljd af ödeläggande krig och farsoter, 

 voro tvertom egnade att ingifva en alldeles motsatt föreställ- 

 ning, eller den att jorden efterhand skulle utblottas på in- 

 vånare. Denna åsigt hade till och med bland vetenskaps- 

 män sina förfäktare, men synes dock icke vunnit så mycket 

 medhåll, som den af den franska lärde Deslandes uttalade 

 satsen att menniskornas antal på jorden städse förblefve un- 

 gefär lika stort, änskönt det i särskilda verldsdelar och länder 

 var underkastadt ständiga vexlingar. Sitt påstående sökte 

 han bland annat bevisa dermed att naturen alltid förblef sig 

 lik och innehöll en lika mängd materia. Menniskan måste 

 såsom andra djur följa naturens lagar och hade härvidlag 

 inga särskilda privilegier framför öfriga maskar, som krälade 

 på jorden. Deslandes teori, som för öfrigt icke hade några 

 faktiska stöd för sig, blef också af Siissmilch på ett slående 

 sätt vederlagd. Medelst sifferuppgifter, hemtade från en stor 

 mängd vidt skilda länder och orter, kom han till den slut- 

 sats „att uti hela provinser och säkerhgen också i hela verl- 

 den under vanUga år färre antal menniskor dö, än födas 

 så att de döda gemenligen i medeltal förhålla sig till de födda 

 såsom 10 till 12 a 13, i följd hvaraf en förökning af men- 

 niskoslägtet nödvändigt måste ega rum". Hvad Siissmilch 

 sålunda ådagalagt har befolkningstatistiken i hvarje land se- 

 dermera till full evidens konstaterat. I alla länder, der ab- 

 norma politiska, religiösa eller sedeförhållanden icke störa 

 eller hämma utvecklingens regelbundna gång, är folkmäng- 

 den stadd i en jemn, endast af tillfälliga och öfvergående 

 olyckshändelser afbruten tillväxt. Denna tillväxt är i skilda 

 länder och hos skilda folk visserligen mycket olika, men den 



