396 



strängt sedlig grand bygd kyskhet och återhållsamhet. I en 

 med klarare inblick i förhållandena förenad större sedlighet 

 hos menniskoslägtet, såg han alltså dess enda räddning. Ny- 

 malthusianerne deremot anse Malthus' yrkanden på sentida 

 giftermål och återhållsamhet icke vara öfverenstämmande med 

 naturens ordning. De påstå att ett iakttagande häraf skulle 

 i såväl moraliskt som fysiskt afseende skada menskligheten, 

 ty det skulle blott öka prostitutionen och fysiskt försvaga 

 slägtet. Emellertid se äfven de i folkökningen hufvudorsaken 

 till allt menskligt elände och framhålla hurusom utsigterna för 

 framtiden blifva i detta afseende allt hopplösare ju mera ci- 

 vilisationen framskrider. Hos de vilda folken (framhålla de) 

 äro de af Malthus benämnda destruktiva eller naturliga hin- 

 dren vanligen tillräckliga att förekomma folktillväxten. Krig, 

 barnamord, förtryck, hungersnöd, sjukdomar och farsoter deci- 

 mera der folkstocken i fruktansvärd grad, men icke så bland 

 de civiliserade. „Undersöka vi de civiliserade nationerna", 

 säger en af Nymalthusianismens ifrigaste försvarare'', ^) så 

 finna vi här en ny faktor verksam; naturens högsta pro- 

 dukt, den menskliga hjernan träder nu i spelet och det upp- 

 står en ny art af verkande omständigheter. Männer, qvin- 

 nor och barn, hvilka i vilda tillståndet äro dömda till döden, 

 få genom civilisationen sina hf förlängda; sjuka, hvilka svå- 

 righeterna i den vilda kampen om tillvaron skulle döda, blifva 

 i hospitaler omsorgsfullt förplägade och genom skicklige lä- 

 kare bibehållna vid lif . . . . medellifsåldern blir förlängd och 

 mer och mer riktas eftertanken på medel att undanrödja or- 

 sakerna till de sjukdomar, hvilkas uppkomst man kan hin- 

 dra". Krigen äro mindre blodiga, mördande epidemier äro 

 sällsynta och hungersnöden har i följd af förbättrade kom- 

 munikationer, upphört. „Men för huru länge"? frågar för- 

 fattaren. Förr eller senare måste i hvarje land, hvarest ve- 

 tenskapen sålunda stört naturens jemnvigt i det den aflägs- 

 nat de naturliga hindren för folktillväxten, en hungersnöd 

 inträffa, som bringar elände och död åt otaliga. „Ur denna 



') Annio Besant : Das Gesetz der Bevölkerung. Berlin 1881 sid. 16. 



