404 



öde klot rullar i den ändlösa rymden. En långsam förstel- 

 ning blefve då slutet på allt lif. Det är mig obekant, huru- 

 vida förslag blifva uttänkta att förekomma denna hotande 

 fara, men med samma skäl, som man sörjer öfver att men- 

 niskoslägtet skall förgås af hunger, kan man också sörja öf- 

 ver att det skall frysa ihjäl. Hvilkendera probabiliteten är 

 större, torde vara svårt att afgöra 



Ehuru Malthusianismen såsom lära är jemförelsevis ny, 

 har den dock i praktiken varit i användning långt dessförin- 

 nan, ja redan i den aflägsnaste forntid. Hos de flesta icke 

 kristna folk ha föräldrarna och särskildt fadren haft makt 

 och rätt att bestämma öfver den nyföddes lif som genast till- 

 intetgjordes ifall fadren icke ville eller icke kunde försörja 

 det. Spartanerne utsatte, såsom bekant, de nyfödda, som 

 hade en svag eller ofelig kropp, att förgås i bergshålor. Med 

 en framskridande civilisation ansågs dock detta förfaringssätt 

 alltför barbariskt. Aristoteles godkände det icke, men för- 

 ordade i stället fosterfördrifning såsom ett medel att före- 

 komma familjens betungande med för många barn. Detta 

 medel synes också ha bUfvit användt redan af hans samtida 

 icke så sällan. En öfverhandtagande yppighet och smak för 

 vällefnad gjorde inom kort att fosterfördrifningarne i Grekland 

 blefvo ganska allmänna. Historieskrifvaren Polybius anför 

 såsom hufvudorsak till landets förfall och aftagande folk- 

 mängd att äktenskapen voro för litet fruktsamma, emedan 

 de äkta makarna icke ville uppoffra något af sin beqvämlig- 

 het och lyx för efterkommande samt derföre önskade sig 

 inga barn eller till det högsta ett a två sådana, åt hvilka de 

 kunde lemna i arf en odelad förmögenhet. Samma företeel- 

 ser upprepas sedan några sekler senare i Rom under kejsar- 

 tiden. Njutningslystnaden och lyxen samt deraf föranledda 

 öfverdrifna anspråk på comfort ställde också här hinder i vä- 

 gen för äktenskaps ingående, samt lärde de gifta att så myc- 

 ket som möjligt förekomma barnsbörder. Italiens folkmängd 

 aftog tillföljd häraf år för år och var efter alla sannolika be- 

 räkningar vid tiden för folkvandringarnas utbrott vida mindre 

 än under republikens dagar. Bland de orsaker, som påskyn- 



