IV. 



Den nya elektrokemiska teorin. 



Föredrag vid Finska Vetenskaps-Societetens årshögtid 

 den 29 April 1892 



af 



Edv. Hjelt. 



Jämt 60 år ha förflutit sedan den bekanta klassiska 

 undersökning af forskareparet Liebig och Wöhler offentlig- 

 gjordes, hvilken Berzelius betecknade såsom en jnorgonrod- 

 nad, som bådade en ny dag för den organiska kemin. Och 

 Berzelius tog härvid icke miste. En ny dag hade randats, 

 ett nytt och allt klarare ljus började kasta sina strålar på 

 den organiska kemins vida fält och framkallade en växt 

 mångfaldigare och yppigare än man vågat drömma om. 

 Men hvad Berzelius icke såg eller anade, då han med glädje 

 hälsade den nya gryende dagen, var att den skulle medföra 

 undergång åt det kemiska system han skapat, åt den elek- 

 trokemiska teorin, hvilken under årtionden var kemisternes 

 fäste i deras försök att tolka de kemiska företeelserna. Denna 

 teori grundade sig på de oorganiska föreningarnas kemiska 

 förhållanden. På de organiska föreningarna visade sig den 

 duahstiska uppfattningen icke tillämpbar och så fick hela 

 den på antagandet af elektrokemiska motsatser grundade 

 teorin falla för att lämna plats för ett unitärt betraktelse- 

 sätt. Den oorganiska kemins glansperiod var förbi och den 

 organiska kemin trädde i förgrunden. Under de sex årtion- 

 den som gått har den fortfarit att mer än något annat område 



