414 



öreteelserna. Sjelfva målet ligger ännu i ett aflägset fjär- 

 ran. Emellertid har under de senare åren forskarenes upp- 

 märksamhet mer och mer börjat riktas mot detta håll och 

 kemisterne hafva själfva börjat bearbeta områden, hvilka 

 hittills företrädesvis legat i fysikernes händer. Det är väl 

 förnämligast Ostiualds, numera professor i fysikalisk kemi 

 i Leipzig, förtjenst att hafva samlat krafterna på detta om- 

 råde till ett gemensamt arbete, samt icke blott genom egna 

 forskningar utan framförallt genom sin betydande skriftstäl- 

 rareverksamhet, genom sina läroböcker och sin tidskrift, 

 länkat kemisternes uppmärksamhet ocb intresse åt proble- 

 men och resultaten inom den fysikaliska kemin. Man kan 

 med skäl säga, att han skapat en ny skola inom kemin, 

 h vilken med säkerhet i väsentlig mån kommer att invärka 

 på utvecklingsriktningen inom denna vetenskap. 



Det kan icke här komma i fråga att lämna ens en 

 flyktig öfverblick öfver alla de på fysikahska kemins område 

 vunna resultaten — dertill äro de redan alltför omfattande 

 och rika. Jag vill åtnöja mig med att framlägga en af 

 denna forsknings vackraste frukter från de senaste åren. 



För hvar och en som helst något gjort bekantskap med 

 fysikens läror är ju kändt, att alla gaser — vare sig enkla 

 eller sammansatta och oberoende af deras natur — gent- 

 emot förändringar i tryck och temperatur förhålla sig fysi- 

 kaliskt lika. Detta kan icke förklaras annorlunda än, att 

 lika volymer af alla gaser under samma tryck och vid samma 

 temperatur innehålla samma antal minsta delar, molekyler. 

 Denna sats, hvilken uppstäldes redan i början af inneva- 

 rande århundrade, bär Avogadros namn. Såsom ett korolla- 

 rium till denna sats följer, att gasernas molekylarvikter äro 

 proportionela med deras specifika vikter eller hvad man kal- 

 lar gastätheter. Om en volym af en gas väger 10 gånger 

 mer än en lika volym af en annan, så är äfven vikten af 

 hvarje den förra föreningens molekyl 10 gånger större än 

 den senares. Härpå har grundat sig möjligheten att be- 

 stämma såväl elementens som de kemiska föreningarnas 

 molekylarstorlek. Dessa enkla förhållanden bero därpå, att 



