418 



ciation, d. v. s. molekylens sönderfallande i fria joner, hvilka 

 emellertid såsom fritt rörliga delar af materien skulle hvar 

 för sig atöfva samma effekt som molekylerna sjelfva. 



Då en elektrisk ström ledes igenom en elektrolyt, ge- 

 nom en lösning af en syra, bas eller salt, sönderfaller för- 

 eningen så, att en del af ämnet afskiljes vid den pol, der 

 strömmen inträder i lösningen, den positiva, en del vid den 

 pol der strömmen utträder, den negativa polen. Ur klor- 

 kalium erhålles sålunda kalium vid den negativa, klor vid 

 den positiva polen. Vid elektrolys af svafvelsyra afskiljer 

 sig väte vid den negativa ocb resten af molekylen S04 (som 

 sönderfaller i syre och SOs) vid den positiva polen. Dessa 

 elektrolytiska spjälkningsprodukter benämnas joner. Klor- 

 kaliums joner äro klor och kalium, svafvelsyrans väte och 

 S04. Inom kemin har man nu tidigare gjort sig den före- 

 ställning, att det är den elektriska strömmen som sönder- 

 delar elektrolytmolekylerna i sina joner. Erfarenheten har 

 emellertid visat, att elektriciteten rör sig fullkomligt fritt i 

 elektrolyten, och en sönderdelning af molekylen, hvilken 

 skulle fordra ett visst arbete, göra ett visst motstånd, kan 

 således icke äga rum. Fysikerna hafva också redan länge 

 hyst den åsigt att i sjelfva lösningen måste finnas fria joner, 

 och att elektriciteten rör sig i vätskan endast med dessa 

 I en lösning af klornatrium (vanligt koksalt) skulle således 

 finnas fria natriumatomer och fria kloratomer. Detta åskåd- 

 ningssätt har emellertid stött kemisterna för hufvudet. An- 

 tagandet af fritt natrium och fri klor i en oskyldig koksalt- 

 lösning, t. ex. i hafsvatten, har förefallit dem absurd och 

 motbjudande. Fysikerne hafva derför älven nöjt sig med 

 att antaga endast ett ringa antal fria joner samtidigt i lös- 

 ning och deras uppträdande endast för ett ögonblick. 



Arrhenhis anstälde nu en jämförelse mellan den elek- 

 triska ledningsförmågan hos elektrolyter och de värden, som 

 hos dessa erhållas för det osmotiska trycket samt förändrin- 

 garna i »stelningspunkt ooh kokpunkt. Han fann en fullstän- 

 dig numerisk motsvarighet. Ju större ledningsförmåga lös- 

 ningarna ega, desto större äro afvikelserna från de vanhga 



