

Inledning. 



Den experimentella delen av föreliggande undersökning utgöres av bestämningar av 

 brytningsexponenten och tätheten för vattenlösningar av en rad organiska salter, kalium- 

 och natriumklorid samt oxalsyra. Flertalet undersökningar äro utförda vid två olika tem- 

 peraturer samt vid varje temperatur för tre olika ljusvåglängder. På försöksresultaten 

 äro vidlyftiga beräkningar baserade, vilka avse att giva kunskap om de lösta salternas 

 molekylarrefraktion för olika våglängder samt dess beroende av lösningarnas koncentration 

 och temperatur. Synnerlig vikt är fäst vid framställandet av möjligast rena substanser 

 samt vid bestämmandet av lösningarnas koncentration. 



Arbetet sin helhet har till ändamål att söka förklaringen till de åtminstone skenbart 

 varandra motsägande resultat rörande dissociationens inverkan på lösta elektrolyters optiska 

 egenskaper, till vilka tidigare författare ansett sig hava kommit. Vid min undersökning 

 har jag icke letts av några förutfattade åsikter angående var förklaringsgrunden stode att 

 söka, utan har det experimentella arbetet verkställts endast i den övertygelsen, att, såvida 

 en åsyftad grad av noggrannhet kunde uppnås, fakta med all sannolikhet komme i dagen, 

 som skulle belj'sa ovan antydda egendomliga sakförhållanden. 



Jag vill ytterligare framhålla, att jag ansett ett i denna riktning gående försök vara 

 av betydelse, enär den av de ovannämnda motsättningarna åstadkomna osäkerheten på 

 detta spektrokemiska gebit verkat synbart hämmande på dess vidare utveckling. 



Mina förhoppningar ha även i viss mån gått i uppfyllelse. Samtidigt har genom före- 

 liggande undersökning vunnits resultat av allmänt intresse rörande byggnaden av elektro- 

 lyternas molekyler. De avvikelser från massverkningslagen, som uppträda i samband med 

 de starka elektrolyternas dissociation, kunna i princip väntas. En närmare matematisk och 

 experimentell undersökning av härmed sammanhängande frågor vore av största intresse 



