faktiska volyiiicn ;iv cii L;ianiiiiolrl< yl, ■',,-/'',, tl<'n lakliska volyiiieii av en yramatnin. Alltså: 



on molekyls volym utjii')!' svimman av de i densamma iiigäeude alomciiias volymer. 



.i^' o. I>rfiiiif/un iir inyrijiprf molrb/ldiicfmlction. Av det sayda frnmyâi-, att eiilipt de 



«2 — 1 

 miiiimla teoi'icrna en funktion av ii. mimlinen „ — „i besitter en i-ad anmarknintfsvärda 



n* + 2 



ei,'enskape)'. Innan vi yå vidare, vilja vi definiera några begrepp, som lormellt förenkla 



n^ - 1 



tills vidare okänd funktion av ii, som vi beteekna (/ (n). Denna funktion definiera vi icke 



m'uom ini^ol analytiskt uttryidv, utan genom att den satisfierar de nämnda likheterna, 

 nämligen 



(f{n)==Fd, (la) 



de följande resonemangen. Vi ersätta i likheterna (1), (4) och (5) expressionen ^^^ c, '"^'' '^'" 



'/'("•)= 2^.'/;, i';. (4 a) 



1/ "' 



' </ (/-)--= v «^,.-l„i^,. (5 a) 



__ I, I, 



I, - 1 



Dessa likheter skola u|)pfyllas även för ljus av ändlig våglängd, och konstanterna /'' bei'o 

 endast av våglängden och ämnets kemiska natur, men icke av temperatur eller aggrega- 

 tionstillständ, sä länge de betraktade substanserna äro homogena och isotropa, samt sådana 

 komplikationer som association, polymérisation, dissociation etc. icke förekomma. Beti-äf- 

 fande likheten (ö a) förutsattes ytterligare, att molekylen är enkelt byggd och icke inne- 

 håller dubbelbindningar, tredubbelbindningar eller ringar. Vi införa benämningarna <f (ii) = 



den absoluta refraktionsförniågan, F {n, d) = ^- = den specifika refraktionsförmagan, 



I\ {}f. n, (I) = .1/ F = niolekylarrefraktionen och R (A, n, d) = A F = atomrefraktionen. 

 Förutsatt att funktionen (f (n) existerar, gälla alltså följande lagar: 



a) Den specifika refraktionsförmagan och molekylarrefraktionen äro oberoende av 

 tem[ieratur och aggregationstillstånd. 



b) Den absoluta refraktionsförmagan för en blandning sammansättes additivt av ter- 

 mer, representerande produkten av de olika komponenternas specifika refraktionsfinmaga 

 och massa per volymenhet. 



c) Molekylarrefraktionen sammansättes additivt av atomrefraktionerna. 



Det år tydligt, att existensen av funktionen ip (w) icke är bevisad eller kan axioma- 

 tiskt antagas, men ur den långa rad av experimentella undersökningar, som på detta om- 

 råde utförts, börjande med Biets och Aragos kända arbeten år 1806 (i-î"), har det fram- 

 gått, att flere med varandra nära besläktade funktioner av Ijusbrytningsexponenten n 

 ai)proximativt uppfylla de likheter, som definiera if. De ovan nämnda teorierna, vilka 

 äro av stor betydelse som hjälphypoteser, förklara detta saktVirhallande, men de basera 

 sig på antaganden, vilka icke stå i överensstämmels(i med den moderna uppfattningen av 

 atomens bvLignad, med vilken up|)fattnin^ däremot den pä elektrnnleorin grundade disper- 

 S:o -2. 



