/.ösii/iii^trrs ofttiskii ii;fii.</,-ri/>n'. 9 



Vi vilja i dot ITiljaniic ITu'.st oyna iiaL;i-a (U'il ål yasoriia. ImiIIj^I Icvantiiiiitoorin (■'>(!) 

 kan nian med kännedimi oiii specifika värmet IVii- en tvåatoniiji ^as vid olika teniperatui-er 

 lätt beräkna de i)ondeial)la systemens eyensvän<^ninys|>eri<)dei-. Med st(')d av en sådan 

 heräkniny finner Bjeri'nm (i.V) dessa ef^ensvängninyar fili- H., motsvara våjriänj^den / ~- îi,» ^ 

 samt för Å\, <>., ocli (,'(> motsvara väglänyilen Â — = cia :{,• /'• I själva verket ui)pvisar CO 

 ahsorptionsband vid '2,* ooli i,n /i- samt <)., vid :!,v! och 4,7 /t. få grund av molekylernas ro- 

 tation' uppträder visserligen icke en bestämd absorptionslinje, utan fastmer ahsorptionsband 

 eller en serie linjer med ekvidistanta svängningstal (J-i). Härpå kunna vi likväl icke för 

 utrymmets skull närmare ingå. Däremot hava H,, oeti N^ icke några ahsorptionsband i 

 ultrarött, oaktat kärnorna enligt ovanstående otvivelaktigt utfiira bestämda egensväng- 

 ningar. O2 och CO bestå således i motsats till H, och X2 av joner. Fin- tre- och flerato- 

 miga gaser uppträda, sannolikt på grund av koppling, endast mer eller mindre utpräglade 

 absorptionsområden (v*/). Bjerrum (13) har visat, att specifika värmet även f()r fleratomiga 

 gaser, såsom C0.>, H2O och A'i/3, rätt väl kan beräknas med sti'id av de experimentellt 

 bestämda ahsorptionsgebitens våglängder. 



Hos fasta kristalliserade sulistanser återfinna vi fullkomligt analoga förhållanden. 

 Belysa vi en kristall med strålar av en våglängd, som motsvarar en jons svängningstal, 

 råka jonerna i livliga svängningar; ett resonansfenomen uppträder. På grund av resona- 

 torernas starka utstrålning, vilken, som tidigare framhållits, av Planck betraktas som enda 

 orsak till dämpningen, medan Drude dessutom antager existensen av något slags friktion, 

 uppträder f(">r den ifrågavarande våglängden en metallisk reflexion. Om man därför låter 

 en stråle med kontinuerligt ultrarött spektrum i tur och ordning falla på en rad ytor av 

 det material man vill undersöka, sålunda bringande strålen till upjirepad reflexion, så 

 reflekteras slutligen endast strålar av de våglängder, som svara mot jonernas egensväng- 

 ningar. De sålunda erhållna strålarna benämnas som känt reststrålar. Undersökningen av 

 reststrålarna utgör för kristalliserade substanser den ojämförligt bästa metoden att experi- 

 mentellt l)estämma de ponderabla systemens egensvängningar, tVir så vitt dessa över 

 huvud kunna optiskt bestämmas. (Beträffande utfitrandet av f("irs("iken se t. ex. Jellinek, 

 (.%; p. 575.) 



Fr>r diamant föreligga synnerligen noggranna undersökningar av specifika värmet, 

 av Nernst utfiirda vid låga och av II. F. Weber vid h/lga temperaturer (.%', p. 892). Av 

 dessa följer enligt kvantumteorin, att ponderabla system utföra bestämda svängningar med 

 ulti-ariid period. Av Reinkoliers (Jid) undersökningar framgår emellertid med säkerhet, 

 att diamant icke uppvisar något reflexionsmaximum i ultrarött. Molekylerna äro här 

 således icke uppbyggda av joner. Helt annorlunda förhålla sig t. ex. de binära salterna, 

 såsom KCl, XaCl, Klh och KJ. Innan vi gå vidare, ägna vi några ord åt dessa kristallers 

 byggnad. De på Laues bekanta upi)täckt baserade, med tillhjälp av röntgenstrålar utförda 

 undersökningarna av ki-istaller hava som känt givit vid handen, att åtminstone i kristaller 

 av detta enkla slag molekylerna icke spela samma roll som i gaser och vätskor. Kalium- 

 kloridmolekylen existerar över huvud icke mera i kristallen. Man har sålunda icke att 

 tänka sig saken så, att A" och (7 atomerna ellei- jonerna utfcu-a svängningar mot varandra, 

 och molekyl-tyngdpunkten ytterligare för sig utför svängningar, utan fastmer så, att K och 

 X:n -1. 9 



