Lösningars nfi/iskii r^cnskn/x/ . 1 1 



.S*'' <V. Atotiienids hi/i/i/niiil. Iiiiiaii vi (ivori^a till «liui [la dispersionsteorin baserade 

 liei'äkniiigen av eloktroiU'nias antal i (mi aloiii, \ilja vi iiu;il iiayra ord omnämna de vikti- 

 gaste resultaten av de moderna vindersökningarna av atomernas byggnad. 



Lenards viktiga undersökningar 190;i i-örande absorptionen av katodstrålar ledde till 

 den föreställningen, att en atom besitter en positivt laddad kärna av subatomära dimen- 

 sioner, vars laddning approximativt är proportionell mot atomvikten. Rntherfords, Geigers 

 och Marsdens undersökningar av «-partiklarnas spridning vid genomträngandet av tunna 

 metallskikt ledde till överensstämmande men precisare resultat. Under antagande att kärnan 

 är punktförmig, är det lätt att beräkna fördelningen av «-partiklarna på de olika vinklarna, 

 om kärnladdningen antages bekant. De nämnda forskarnas experimentella undersökningar 

 ledde till slutsatsen, att kärnladdningen uttryckt i elektriska elementarkvanta är lika med 

 elementets ordningstal eller approximativt lika med 1/2 atomvikten. Då atomerna äro elekt- 

 riskt neutrala, är enligt föregående resultat antalet elektroner i en atom lika med elemen- 

 tets ordningstal. Detta kan emellertid även direkt påvisas. Då primära röntgenstrålai' 

 träffa en radiator, uppstår som känt en sekundärstrålning med ett kontinuerligt spektrum. 

 Denna strålnings relativa energi (i förhållande till primärstrålningens energi) dividerad 

 med substansens täthet är en kvantitet proportionell mot antalet elektroner i massenheten 

 och således även proportionell mot kvoten Z/M, där Z = antalet elektroner per atom och 

 M = atomvikten. Barklas undersökningar ledde till resultatet Z/M='^/i. För element med 

 högre atomvikt är visserligen absorptionen av primärstrålningen (vilken tjänar som mått 

 på sekundärstrålningens energi) större, men sekundärstrålningen består därvid delvis av 

 en sekundär egenstrålning. De anförda undersökningarna hava således lett till den bestämda 

 slutsatsen, att en atoms kärnladdning, vilken är lika med antalet av dess elektroner, anges 

 av elementets ordningstal. Moseleys lag för högfrekvensspektra utgör den slutliga bekräf- 

 telsen härav. 



De radioaktiva sönderfallsserierna och speciellt bildningen och förekomsten av isotoper 

 bevisa emellertid för det första, att kärnan består av elementarkärnor och kärneiektroner, 

 varför med kärnladdningen bör förstås den algebraiska summan av elementarkärnornas 

 och kärnelektronernas laddningar, och för det andra, att ett elements kemiska egenskaper 

 bero endast av denna summas stoidek och de yttre elektronernas antsil och banor. 



.s"«' !>. De pcrifera elektronentas anfnl. ValenseleJctronerna. Om dessa yttre elektroners 



antal och l)anor ger oss emellertid dispersionsteorin väi-defulla upplysningar. Enligt lil<- 



heten (14) är 



st m,. c Ur ,^...^ 



Enär vidare 



1 N' 

 = —-. M r'7) 



där il/ = molekylarvikten och H = väteatomens nuissa, gäller formeln 



^c M a,- , .,-11 il/ a,. ^„^^ 



