14 



Jarl A. Wasastjerna. 



slutligen de närmast kärnan svängande elektronernas egensvängningar, motsvarande våg- 

 längden /q. Vi ha då 



ll(n)= ■<f'(n) = - „ '„• 



a ' 3 .T 111.,, c^ 



Np,e^, 





cir,) 



om vi antaga, att den optiska effekten av de närmast kärnan svängande elektronerna kan 

 försummas. I det vi vidare utveckla den första termen enligt (18), och i denna serie för- 

 summa termerna av högre ordning än den första, samt införa beteckningen 'S för den re- 

 ducerade molehjlarrefralctionen. finna vi 



Ï = Ä + Ä; /2 



3 st m,. c^ ' / 1 



^:)-( 



(3(J) 



där k är en för substansen karakteristisk konstant, vars betydelse framgår av likheten (35). 

 Således 



1 _ 3 fl- m, (-3(1 1 I 



1 _3.Tm,c2 ( 1 1 1 



r~ NpT I r /"')' 



där /' och /" beteckna två olika, använda våglängder. Av dessa formler följer 



e' _^jt_c_ /''-r' i'r 



Vi införa ytterligare konstanterna B och k i foriueln (37). Av iikheturna {'Mi 37) följder 



d Inp, _ ir' /'' - B'- )."- 

 åk ^ B' B" (B" h") 



och sålunda, i det vi försumma termerna av högre ordning än den första med afseendc; a /-, 



e' 3 « r /'' - /i'" B' B" 



1 -f 



»» Ne A''/"' i?" -i." I B'B"(K"^B') 



■k 



(3.S) 



För all kunna bestämma p, ur två mätningar, måste vi teoretiskt kunna beräkna /c. F]n- 

 ligt definitionen är 



k = 



Egentligen utgör självfallet /■ en summa 



^■P,. '',. 



3 ar m,- c^ 



3 X (-2 Lj 



m,. 



Tom. L. 



