J.osiiii/iidrs i}/)/isk(i ra^niskdfyir. If-) 



iiieu Di'iidn h;ir visai, att man iTliallci' cil [n-aktiskt laj^ct rikti-^l värd« Vnv k, oui man 

 antar, att molekylens liela massa svänger nieci en huldnini^- lika mecl molekylens valens- 

 summa v. Detta antagande innebär 



r, ----- I' .1', 



„,.. = .1/. 

 Således 



v pî ,,2 



Drude liar ytterlij:^are visat, att om de p dispersionselektronerna ieke alla ha samma 

 svännniiii;stal, och om sålunda |) =^ ^i + 7)2 +•••+ /'„, <lär j;, elektroner ha egenfrekvensen 

 )', , p., (elektroner egenfrekvensen r, o. s. v., varvid r, ^^" »'2 <C • • • <C ''«i gäller olikheten 



?'l < pr < V- 



Vi hava, enligt den vid iiärledningen av likheterna (85— 89) givna definitionen av 

 funktionen '/{'()) betecknat molekylarrefraktionen enligt Drudes teori med ^ (x- — 1) 



M n^ — 1 

 och enliut Lorentz' och Plancks teori med , • ^ ,; detta tör att i samma formler 



cl n^ + 2 



kunna omfatta båda teorierna. Medan den sistnämnda funktionen utgör den Lorentz'ska 

 expressionen för molekylarrefraktionen och i denna avhandling längre fram betecknas 7?.,, 

 menas med molekylarrefraktionen enligt Drude alltid i litteraturen, så och längre fram i 



denna avhandlinsj, funktionen \ (n'' 1), vilken vi beteckna Bo. Vi erhålla sålunda lik- 

 heterna 



m Ke k'' l"^ R"2-R'2\ ^ ^' ( 



e' ',i^c /.' ~X" R'3 E"-i ( 1 I 7. ,i,ir>' j?" 3' 3"J ,i\\ 



' m Ne k"^l'' R"s-.R's\ - . y 



där l)etydelsen av funktionen (/' omedell)art inses vid jämf(">relse med formeln (;W). Vi 



e' 

 annotera i korthet de resultat, till vilka Drude kommit vid beräknintien av «,, . Han 



finner, att detta uttryck för en organisk molekyl, likasom molekylarrefraktionen, additivt 

 kan beräknas ur motsvarande uttryck för de i molekj^len ingående atomerna, under för- 

 utsättning, att vissa konstitutiva inflytanden observeras. Genom dubbelbindning går an- 

 talet dispersionselektroner nedåt; han finner sålunda fiir lienzolringen 



e' . 

 p, — = !),,ià i;v^. 



in 



Del ligger nära till hands att antaga, att vi<l en dubbelbindning mellan två kolatomer i var- 

 dera atomen en elektron övergått från en yttre bana till en inre, och atomerna sålunda vore 

 labilt trevärda. Denna slutsats kan emellertid icke utsträckas till en sådan dulibelbindning 

 som O = O, vilket framgår av vad tidigare sagts om antalet dispersionselektroner i O« mole- 

 kylen. Icke heller kan man a priori antaga, att den nämnda hypotesen äger sin riktighet 



N;.. 2. 



