20 Jarl A. Wasast.irrna, 



och eiiiiftt (;^:? a) och i det vi obiservera att X =^X' ' 



B.. - 24 3 ^ m c-" '/.^ - )f 



-•- -- - . (/). " - '■ 



medan vi enligt (41) hava 



och alltså 



Vi in ('(ira beteckningarna 



.samt 



J I/ y 



By — Ba Ii 7t III C' /r — X." 



BaBy " ^^pT ' ^ ' /^ /J 



(T=(/). (1'2) 



ii ST m c^ _ fu 



Xe' 



A'^_r^ A^_/2 



"■ y 



iV. 



Pa grund av molekylarrefraktionens utpräglade additivitet, kunna vi antaga (jfr. formeln :<(;) 



Ï = _ff . C", 



där O"" är en k(jnstant. Av likheterna {".M — ;{«) friljcr da 



1 + 7c .// = C"". 



Enal' atomdispersionen dii'ekt lieräknats, och .sålunda äi' alt betrakta som långt säkrare än 

 differensen By-B„, införa vi atomdispersionen i formeln, samt beteckna denna ()^„, \w- 

 dan vi, ytterligare förenklande, ersätta produkten B„By med B\^, där iï^ betecknar atoni- 

 refraktionen för i\Vi-ljus. Vi erhålla så för väte, vid användande av den Lorentz'ska for- 

 meln och beaktande, att väteatomen endast besitter eii elektron, likheten 



1 = 6"C"'C""--,-" •(>„, (i:f) 



o .„ 



där (/„ likasom i IVdjande fornder Ijetecknar faktorn c, V(iv vätc^ Av (4:!) löljei' 



6" C" C"" = -^i!" ■ ^ =^''. (41) 



7?^, «Jo "'.. 



l'Tir en alom av ett annat element följei' då 



o Q Oy „ V y a 



\\ kunna vidare, stödande oss på erfarenheten rörande gaserna, samt även l)eaktan(le i-e- 

 sultatet av Sommerfelds deduktion, antaga ff = <>„ eller ^=1. Det är att observera, att 

 detta antagande är långt allmännare än den klassiska dispersionsteorins antagande 

 ff = ffp = 1. Vi erhålla så likheten 



B^ 



Tom. L. 



