v o 



Jarl A. VVasastjerna. 



Utgående från den Knthert()rd'«ka modellen, antar Bolir (i'>-J7), att den klassiska 

 ilynaniiken och den klassiska elektrodynamiken gäller för och endast för de stationära 

 Ullstånden, dock med undantag av att ingen energiutstrålning äger rum. Vidare antar 

 Bohr, att endast vissa, av kvantumteorin så bestämda elektronbanor äro möjliga, att elek- 

 tronernas rotationsmoment F utgör en heltalsmultipel av ^ ' , där /( är den Planck'ska kon- 

 stauten. Detta villkor har således formen 



2sTP=nh, 



där n äv ett helt tal. Slutligen antar Bohr, att en elektron vid övei-gången från ett sta- 

 tionärt tillstånd med energin A', till ett annat stationärt tillstånd med energin E^ (E^ > Eo) 

 emitterar en monokromatisk strålning, vars svängningstal v bestämmes av likheten 



E,~E, = h,'. 



Den utomordentliga överensstämmelsen mellan den på dessa godtyckliga grundantaganden 

 baserade Bohr'ska teorins konsekvenser och verkligheten ger vid handen, att dessa anta- 

 ganden trots allt innehålla en, visserligen tills vidare ol)egriplig sanning, för vilken sanning 

 de dock knappast kunna betraktas som ett adekvat uttryck. 



Man frågar sig nu, huruvida över huvud den på de klassiska teorierna baserade dis- 

 persionsteorin har någon reell betydelse, då uppfattningen om de inom atomerna och 

 molekylerna härskande lagarna i och med ett acceptei^ande av de Bohr'ska antagandena i 

 grund förändras. Ett intressant inlägg i denna fråga har gjorts av Sommerfeld (166). 

 Jag kan här endast hänvisa till Sommerfelds arbete, påpekande, att i detta fall de klas- 

 siska teorierna kunna tillämpas, emedan ljussvängningen kan betraktas som en oändligt 

 långsam företeelse i förhållande till elektronernas omloppshastighet. Den av ljusvågen för- 

 orsakade förändringen av elektronernas svängningstal är att uppfatta som en långsam för- 

 ändring av banelementen. Strålningen uppstår sålunda, i överensstämmelse med den 

 Bohr'ska teorin, i samband med en förändring av elektronbanornas radier. De direkta 

 motsättningarna mellan dispersionsteorin och den Bohr'ska teorin upplösa sig sålunda till 

 en viss grad. Därmed är emellertid ingalunda en på den Bohr'ska teorin baserad lösning 

 av dispersionsproblemet given. Samma resonemang kan för övrigt icke tillämpas på fall, 

 där ljusets svängningstal närmar sig elektronernas omloppstal. Den klassiska behandlingen 

 av resonansfenomenen i närheten av absorptionslinjerna har sålunda enligt Bohrs teori intet 

 berättigande. 



Vi kunna tillfoga för det ftirsta, att de många påtagligt riktiga resultaten av disper- 

 sionsteorin utan vidare giva vid handen, att det till grund för teorin liggande uppfattnings- 

 sättet är användbart, och för det andi'a. att även den klassiska behandlingen av den ano- 

 mala dispersionen (136, ü'-S, 51, ù'^), likasom den på den klassiska elektrodynamiken vilande 

 tolkningen av gasernas absorptionslinjer '), reststrålarna och den selektiva fotoelekti-iska 



M Speciellt äveu de ekvidistanta ab.sorptioiislinjerna för HCl, beroeiule p:i nmlekjleiis av kvantum- 

 teorin bestämda möjliga rotationshastigheter. 



Tom. L. 



1 



