J.()Siin/i;rtJ's ap/iskii i[i;fiiskii/>i!\ 23 



ofiekleii ludoi' till wà otTu'lydbaiM l'iktij^;;! orli ciilii^t, aiidra lourt^tisk:! gi-iiiidi'i- minieriskt 

 precis väntade resultat, att berättigandot av de klassiska teoriernas tilläni])niny på reso- 

 nansfenonienen icke inom molekylen och knappast inom atomen kan ifrågasättas. Däremot 

 nn°i medgivas, att den klassiska teorin tTir atomernas vidkommande med all sannolikhet 

 har karaktären av en hjälphypotes, vilken icke huv och icke kan få utesluta den matema- 

 tiska riktigheten av de Bohr'ska antagandena. 



De i den Bohr'ska teorin ingående antagandena äro emellertid av stor Iietydelse även 

 för vår uppfattning om atomens perifera elektroner. Vi hava nämnt, att valenselektronerna 

 icke alltid befinna sig på samma ring eller sfer, men samtidigt antagit, att valenselektro- 

 nerna alla tillhöra samma på något bestämt sätt definierade elektronsystem. Enligt Bohi-s 

 teori är det nu lätt att fullt bestämt definiera ett elektronsystem, utan att därför beh(')va 

 antaga, att alla de till systemet hörande elektronerna befinna sig på samma ring. Vi defi- 

 niera valenselektronerna i en atom som alla lu'irande till samma kvantumtal. Därvid be- 

 varas för de särskilda elektronerna inom vissa gränser möjligheten att, utan att därmed 

 övergå till ett annat system, likväl övergå till en inre bana, beroende på att den effektiva 

 kärnladdningen, på grund av minskad avskärmning, samtidigt ökas. Vid varie följande hori- 

 sontalrad tillkomma de nya elektronerna ytterom de tidigare, vilka på grund av kärnladd- 

 ningens successiva ökning allt mera närma sig kärnan, medan de nytillkomna elektronerna, 

 som system betraktade, definieras av ett högre kvantumtal u än de inre elektronerna, 

 vilket tal n åter måste antagas stå i något bestämt samband med den ifrågavarande hori- 

 soutalradens nummer. 



Vi hava påpekat, att enligt de nämnda molekylarmodellerna elektronbindningen är 

 anisotrop, medan dispersionsteorin f(')rutsätter en isotrop bindning. Dispersionsteorin inne- 

 håller emellertid även ett annat antagande, som, om vi acceptera dessa molekylarmodeller, 

 icke kan upprätthållas. Likheten (8) vilar på antagandet, att elektronerna i en molekyl 

 äro bundna endast vid sina ursprungliga atomer, och att deras svängningstal vid bildningen 

 av molekylen icke undergå förändringar. Enligt de nämnda molekylmodellerna måste vi 

 emellertid tillskriva varje speciell bindning mellan två atomer en viss bestämd refraktion 

 och dispersion, varjämte en viss refraktion (och eventuellt även en viss dispersion) ytter- 

 ligare måste tillskrivas atomens inre elektroner (jfr 145). För att en sådan uppdelning- 

 av refraktions och dispersionsförmågan, till vilken vi förr eller senare måste komma, skall 

 kunna teoretiskt verkställas och utnyttjas, måste vi äga en bestämd uppfattning om mole- 

 kylernas byggnad. 



Nu uppställer sig till besvarande frågan, huruvida de Bohr-Sommerfeld'ska och Kos- 

 sel'ska modellerna kunna anses riktiga ffir en tvåatomig molekyl samt den däi'med sam- 

 manhängande frågan, huru en fleratomig molekyl är byggd. 



Enligt dispersionsteorin kan vinkelhastigheten ui för dispersionselektronerna i en två- 

 atomig molekyl beräknas. Resultaten bekräftas till fullo genom undersökningarna beträf- 

 fande den magnetiska vridningen av ljusets jiolarisationsplan. Men vi kunna även bei-äkna 

 i'i under antagande, att den Bohr-Nicliolsnn'ska regeln 



