32 Jaki. a. Wasastjerna. 



NdCl är = 9,17. Vi finna således för klorjonen det skentiara värdet ti,is, eller ined andra 

 ord ett värde, som är precis O, «o eniieter större än atonirefraktionen för klor. Det bör 

 påpekas, att med hänsyn till storleken av de möjliga experimentella felen, denna precisa 

 överensstämmelse är att betrakta som en tillfällighet. Av vår beräkning följer dock, att 

 någon nämnvärd skillnad mellan det teoretiska och det experimentella resultatet icke kan 

 f(")refinnas. Därigenom är ett tidigare obegripligt faktum kvantitativt förklarat. 



P^jrmlerna (69 — 70) leda emellertid till j'tterligaro och synnerligt viktiga slutsatser. 

 Enär väteatomen, vars atomrefraktion är l,nin, består av en kärna, kring vilken kretsar 

 endast en elektron, är således volymen och refraktionsvärdet för vätejonen lika med noll. 

 Då en kai-bonsyra dissocieras, bör alltså enligt likheten (69) dess molekylarrefraktion 

 växa med 0,06. Enär Le Blanc {I Kl) för svaga, enkelt konstituerade karbonsyror för diffe- 

 rensen <) mellan AVr-saltets och syrans nmlekylai'refraktionei' finner följande värden: 



medeltal ô = l,.v 

 (i 

 Etjiiden mjölksyra l,o 



bör således, enligt teorin, för starkai'e karbon.syror denna differens d med växande disso- 

 ciationsgrad närma sig värdet 1,50 — 0,g6 = 0,:i3. Le Blanc finner för den praktiskt taget 

 ännu fullständigt odissocierade monoklorättiks5n*an (î = l,co, däremot för diklorättiksyran 

 d = 1,34, f('>r triklorättiksjM'an ()'=l,i(i och för triklorsmörsyran d=(),!jj. Detta Le Blancs 

 l'esultat, vilket olika författare fåfängt sökt l)ortresonera, är sålunda jämväl teoretiskt 

 förklarat. 



Den molekylarrefraktion, som saltsyran uppvisar i lösning, utgör den slutliga konti'ol- 

 len av likheten (70). Vi beräkna teoretiskt för den dissocierade saltsyran följande värde: 



H' = 0,00 



Cl' = 8,24 = (5,ss + 2,:i(i) 



[//• + r/'] = 8,24. 



Chéneveau (//, p. 214) finner för den mest koncentrerade av honom undersökta saltsyre- 

 lösningen molekylarrefraktionen 8,23. Le Blanc {JJ6) har erhållit värdet 8,3» och Zecchini 

 (/■S.V) värdet 8,2«. Vår arbetshypotes har sålunda även i detta fall bekräftats. 



Vi vilja nu återgå till en fråga, som redan tidigare i korthet berörts. Vi hava 

 nämnt, att valenselektronerna i en atom måste antagas höra till ett bestämt system, vilket 

 definieras av kvantumtalet ;/. Vi hava även tidigare framhållit, att detta tal n på något 

 bestämt sätt fastställes av nummern för den horisontalrad i det periodiska systemet, som 

 elementet tillhör. Vi hava sålunda att vänta oss, att den yttersta elektronringens radie 

 med växande atomvikt inom varje bestämd grupp växer enligt samma lag. 



Existensen av den ultravioletta Lyman-serien för väte bevisar, att för den första ho- 

 risontalraden i det periodiska systemet ;/ = 1. Vidare vilja vi tillskriva de båda horison- 



Tom. L. 



