/.<isiniii;nis ap/i^kn ei^itisk<if>rr. 



.■53 



talradeniii i en stor period saiiima kvantimilal. I île stora perioilcrna existera nämlif^en 

 i den första radens 8:de familj element, vilka kunna uppvisa valensen 8, medan den sta- 

 bila slutformen med valensen O uppträder först i andra radens 8:de familj, varigenom 

 riktigheten av det ovan gjorda antagandet bekräftas. D6 två små perioderna, börjande 

 med Li ocli Na, vilja vi jämväl f(')r symmetrins skull tillskriva samma kvantumtal, 2. 



1 själva verket har (\ithi)ertson ' funnit, att atomrefraktionen för gaserna (vilken en- 

 lig( teorin ai)proximativr l>etecknar atomvolymen) i V, VI, VII ooh VIII familjerna inom 

 en bestämd grupp med växande atomvikt växer enligt samma bestämda, genom hela tal 

 angivbara lag. Vi utvälja VII och VIII familjerna som exempel. N:o» betecknar radens 

 nummer, /; kvantumtalet och u en för familjen och gruppen karakteristisk enhet, lika med 

 volymen av den av kvantumtalet n = 1 definierade sferen. 



N:o 



VII 



VIII 



I AT:«.] 

 ' "vi 



Däremot finna vi icke på detta sätt något enkelt sammanhang mellan atomvolymens 

 storlek och kvantumtalet. Det är utan vidare klart, att för atomer med högre ordnings- 

 tal R > NV, enär kvantiteten B utgör summan av alla de koncentriska sfei-er, som de- 

 finieras av de olika elektronbanorna. Nu uppställer sig till besvarande frågan, om vi 

 kunna beräkna volymen iVF av den yttersta sferen ur experimentellt bestämbara data. 

 Enligt formeln (68) är detta möjligt för halogenerna. Vi hava tidigare beräknat och ex- 

 perimentellt lyckats kontrollera likheten 



]']mellertid finner Le Klanc (//')') 



[K +Br'\- [Ä'fCr] = 3,« 

 [Bb' + Br'] - [Bb- + Cl'] = 3,3:. 

 " {Br'- CV) ~= 3,3.1 



Härav f("djer: 



9.:» 



(70) 



[K- \ J']- [7t- + CT] = 10,00 

 [NH^ ^J-]^ [NH, ^ Cl'] = 10,u:< 



(J' - Cl') 



= 10,01.- 



- 3,3h; ( A. ,^), = [Cl - .7) ^ 2,30 + 10,ü2. 

 Cuthbertsou-s resultat äro i korthet refererade hos Loria U~S, p. 75). 



N:o 



