11. 



Resultaten av tidigare experimentella undersökningar. 



.s^' 1. Den apecißka lefraliionsfönnågann anali/tiska definition. Stödande sig pä Newtons 

 (."inissionsteori visade Laplace (114), att expressionen («^ — 1) : r/ bör vara oberoende av tem- 

 jKîratur och tryck, och att således, enligt den av oss införda beteckningen, likheten (1 a) 

 satisfieras för (f> (n) = n^ -- 1 . Biot och Arago {12) påvisade den approximativa riktigheten 

 av denna likhet för gaser, samt funno samtidigt för gasblandningar rent experimentellt 

 den efter dem benämnda lagen om den specifika refraktionsförmågans additiva karaktär. 

 Medan forskningen på detta område ^ under tiden 1806 — 1850 i huvudsak icke ledde till 

 några som helst nya resultat, utfördes mellan 1850 och 1870 ett stort antal undersökningar 

 rörande vätskor och lösningar, delvis i avseende att verificera de båda ovannämnda lagarna 

 även för sistnämnda slag av substanser {72—76, 78—79, 111—113, 151, 155—160, 182). Därvid 

 konstaterades avvikelser, vilka icke helt kunde rubriceras som experimentfel, oaktat appa- 

 raturen enligt moderna föreställningar var mycket primitiv. Schrauf föreslog därför ersät- 



w- — 1 

 tandet av )* i Newton-Laplace's formel, ^ — = konstant, med kvantiteten A i Cauchys 



formel 



■n = A + -~^. 



Icke lieller därigenom vanns emellertid avsevärt bättre resultat. En annan väg inslogs 

 av Gladstone och Dale {73). De definierade <f{n)=n—\. Därigenom erhölls en märkbart 

 l)ättre överensstämmelse med verkligheten än enligt Newton-Laplace's formel, som under 

 tiden även förlorat sin teoretiska betydelse gepom undulationsteorins seger, och av ovan 

 antydda två orsaker rätt snart kom nr bruk. Den har först på senaste tid genom Drudes 

 dispersionsteori återvunnit en viss betydelse. Gladstone själv ersatte senare försöksvis i 

 formeln {n—\):d n med A i Cauchys formel, och såväl Wüllner (182) som Borner {22) 

 och Damien (46) ansågo därmed en bättre överensstämmelse ernås, men redan Rühlmann 



' Den äldre litteraturen fiunes till stor del oumämnd i tvù arljeteu av Schrauf (7-55) och Gladstone (7'/), 

 K:o 2. 



