Lösningars optiska egenskaper. 37 



(lär (i äi- den del av volymen, som molekylenia verkligen intaga, .Johsls formel ('T), enligt 

 vilken 



Kyknuins formel ('/■.•' <i!^), enligt vilken 





och .slutligen KdwHi'ds' formel (•'<•')), woiii definierar 



<f (») 



n 



Om vi emellertid på basen av elektronteorin skulle utveckla en dispersionsteori. därvid 

 observerande flere rörliga elektronsystem, kunna vi a i)riori förutsäga, att en generell 

 funktion <f (n) icke kunde framkomma. O. Wiener (/.si jfr /.w) har utvecklat en formel 

 för dielektricitetskonstanten *, utan att i likhet med Lorentz göra något antagande beträf- 

 fande molekylei-nas form. Han finner på så sätt 



= konstant, 



i vilken formel ?/ betecknar en konstant, som beror av molekj'lens form. För sferiska 

 molekyler antar u värdet 2. men med tilltagande avvikelse från klotformen avviker n allt- 

 mera från detta värde. Enligt denna teori utgör Gladstone-Dales formel ett specialfall, lika- 

 väl som Lorenz-Lorentz' formel, i det att den förstnämnda formeln för bestämda avvikelser 

 från klotformen bör uppfylla villkoret (la). 



Både ))å teoretisk och experimentell väg hai' man numera således kommit till det 

 resultatet, att en funktion <p(n), som exakt skulle uppfylla de föreskrivna villkoren, icke 

 existerar. Det är under sådana förhållanden självfallet fullkomligt onödigt att operera 

 med alltför många eller invecklade formler, och det må påpekas, att enär egenskaperna 

 av funktionen cp, som man lätt inser, bestämmas genom derivatan 



dln(f(n) 

 dyi 



de olika formlernas användbarhet fullkomligt kan överskådas, om, vid en undersökning 

 som den föreliggande, alla kvantiteter uträknas enligt de tre olika formlerna 



(p (n) = n- — 1 (Newton-Laplace-Drude) 



(p{n) = n— 1 (Gladstone-Dale) 



(f{n) = (n^— 1) : (n^ + 2) (Lorenz-Lorentz-Planck) 



>:■' i*. Den specifika refraldionsförmågans koiistans. I överensstämmelse med våra slut- 

 påståenden i föregående paragraf inskränka vi oss här till att i korthet anföra de resultat, 

 till vilka den experimentella forskningen lett, beträffande de tre i nämnda paragraf sär- 



N:o 2, 



