38 Jarl A. Wasastjerna. 



skilt framhållna analytiska uttryckens invariabilitet under olika förhållanden. Vi begynna 

 därvid med att granska i vilken mån den specifika refraktionsförmågan håller sig konstant 

 vid varierande temperatur. 



Undersökningarna Ijeträffande gaser hava lett till varandra delvis motsägande resultat. 

 Förbigående de äldre arbetena på detta område, omnämna vi Walkers (/7.'>) resultat beträf- 

 fande luft, H2, COi och (S'Oa- Framställa vi brytningsexponenten som funktion av tempe- 

 raturen genom likheten 



()i — 1) (1 + a ^) = konstant, 



samt jämföra vi koefficienten a nied utvidgningskoefficienten n, finna vi enligt Walker för 

 luft och H^ a<a och för CO-j och SO^ a^a. Scheel (154) finner vid låga temperaturer 

 (till — 190"^) ävenledes avvikelser, vilka han dock anser kunna bero på experimentfel. 

 Ayres (4) har undersökt refraktionen av H2, Oo, X« och CO, mellan temperaturerna 0° och 

 — 189°, Varvid han beräknat tätheterna för CO2 och för N^ vid — 189° enligt van der 

 Waals' formel, medan han för H., och O2 använt den enkla Boyle'ska formeln. Ayres finner, 

 att Gladstones och Lorentz' formler lika väl överensstämma med verkligheten. En möjlig- 

 het att avgöra, vilken av de tre expressionerna för ip{n) här är att föredraga framom de 

 andra, föreligger icke tills vidare. 



Medan för flj'tande vatten formeln (w^— 1) : (w^ + 2) avgjort bäst motsvarar de expe- 

 rimentella resultaten, är förhållandet i allmänhet ett annat med flytande organiska sub- 

 stanser. Sammanfattande de säkraste resultaten på detta onu"åde (Eykman {6ä — 6'^'), Falk 



(/>■'') ) kunna vi säga, att formeln genomgående har en negativ och formeln ,-, „ • 



f (' /t [ ^ tfc 



i allmänhet en positiv temperaturkoefficient, medan temperaturkoefficienten för expressionen 



fl — 1 



—-J för olika substanser är varierande positiv och negativ. Det är måhända skäl att 



påpeka, att isotropa ämnen med mycket stor inre friktion, såsom särskilda glassorter (77), 

 förhålla sig på tills vidare fullkomligt oförklarligt sätt och här helt måste lämnas ur räk- 

 ningen. Anisotropa ämnen vilja vi, av teoretiska orsaker, som i det föregående framhål- 

 lits, icke ägna uppmärksamhet. 



En märkbar variation av tätheten och därmed även av <f{n) med varierande tryck 

 förekommer självfallet endast hos gaserna. Medan Mascart {131), Chappuis och Rivière 

 (o'6') samt Gale {70) och Statescu {168 — 169) icke lyckats observera avvikelser från Glad- 

 stone-Dales formel, beroende på att de arbetat vid jämförelsevis låga tryck — Mascart 

 under 8, Chappuis och Rivière samt Gale under 20 och Statescu under 2 atmosfärer, 

 utförde Magri (/•^6') 1905 en utomordentligt omsorgsfull undersökning rörande luft intill 

 ett tryck av 200 atmosfärer, varvid även tätheten direkt med stor noggrannhet bestämdes. 



H — 1 



Därvid framgick, att den specifika refraktionsförmågan enligt , - formeln stiger med 



n^ ^ 1 1 

 stigande tryck, medan 2 , 9 ' ^^' fullkomligt konstant. 



Varieras temperaturen eller trycket inom sådana gränser, att den betraktade sub- 

 stansen förändrar aggregationstillstånd, varigenom såväl d {f) som <f {n) uppvisar en diskon- 

 Tom. L. 



