/.('isiiiiii^uirs opfi'ska ri^riiskaprr. 



41 



A n — A n = 



'/' ("o) 



T ("o) 



Kl 



/'flf/'fWnl '/o'A'C'oI 



lit l"2 -"J -f ^,,„ .(":, " 



</ ("o) 



^ ~ AV;!r V 1 •'" ' (^^ ^ ''.) + i^ e*. ''») 



'/' i"o) 



cfoH''(ih) doif'ifio) 



<f' (n„) 



oeil alltså 



A n = A n + c (^ + 5) , 



där .4 och /? äro två nioduler, som i)ero ondast av de båda jonernas natur. Således oenoni 

 införande av )i 



n,- = n,- -\- c {Ä + />') . 



Av härledningen följer, att ovanstående formel endast är approximativt riktii;. Don sak- 

 nar, såsom varande en indirekt konsekvens av Biots och Aragos lag, varje större teoretiskt 

 intresse, men den äger utan tvivel stor praktisk betydelse, till exempel för optiska koncen- 

 trationsbestämningar. Den erhållna likheten är identisk med den av Valson {l/'3, /76) och 

 Bender (6' jfr 7-10) experimentellt funna lagen rcirande additiviteten av brytningsindex för 

 saltlösningar. 



,s^' 6'. Hmjdweillers lay. Genom Heydweillers [9:>-0S) tidigare arbeten rörande täthetens 



Arf 

 beroende av dissociationsgraden har framgått, att — kan uttryckas genom den lineära lik- 



licton 



^d 



= Åai^B,,(\ - i), 



där / betecknar saltets dissoeiationsgrad, och .4,, och B,, äro två konstanter. Biots och 

 Aragos lag kan således skrivas 



"o I ) "o 



och, i det vi åter utveckla (f (n) som en serie och försumma termerna av högre ordning. 



,f'in,).^n = c[fpKi„i^''P^BAi^r 



d. 



M.10~~ +JR..W^ 



Enär i? kan tänkas bero av dissociationsgraden, beteckna vi R = E„i \- Iii,{l — i). Vi hava 

 alltså 



c \dn<f ("o) '/■' ("o) "o'/ l"rt) 



, , y K) p , Ri.- 10" 



Un(f''(Mo)"" ' '/'("o) '/n'/'("iil 



och, genom införande av enklare beteckningar, 



'^'"«' .i/.i.r^').(i w) 



An 

 c 



A„ ■ i ~r B,. ■ (1 " i) . 



N:o 2. 



