LöSHtngars optiska egenskaper. 45 



stigande koncentration närniar .sig det värde, som niolekylarrefraktionen antar för saltet i 

 fast form. 



Slutligen vilja vi nämna några onl um molekylarrefraktionen för en stark elektrolyt, 

 som litiumklorid, i olika lösningsmedel. Man finner hos (^liéncveau (.W) en sammanställ- 

 ning av den specifika refraktionsfiirmägan för Li Cl i vattenlösning enligt mätningar av 

 (lladstone och Hibbert, Walter, Chéneveau, Beer och Kremers, Conroy samt Dijken samt i 

 metylalkohollösning enligt Chéneveau, i etylalkohollösning enligt Chéneveau .samt Gladstone 

 (jch Hibbert och slutligen i amylalkohollösning enligt Andrews och P^ndc. En inverkan av 

 lösningsmedlets natur kan icke skönjas. 



Enligt vad ovan framhållits rörande molekylarrefraktionen av elektiolyter i lösnings- 

 medel av olika natui', kan således sammanfattande sägas, att en direlt inverkan av disso- 

 ciationen på de optiska egenskapi'rna icke gör sig märkbar. 



Annorlunda förhåller det sig ejnellertid med t. ex. saltsyra (iS7). I en koncentrerad 

 vattenlösning utvisar saltsyran en molekylarrefraktion av Hy =, 14, u. I andra lösnings- 

 medel sjunker i?i i ordningsföljden metyl-, etyl-, amyl-, capryl-alkohol, etyleter och amyl- 

 eter. 1 sistnämnda lösningsmedel antar B^ värdet 10,36, som nära sammanfaller med det 

 värde, som observerats för vattenfi'i flytande saltsj'ra. Här förefaller således, i motsats 

 'till vad ovan sagts, ett utomordentligt starkt inflytande av dissociationen göra sig gäl- 

 lande, detta så mycket mera, som dissociationsgraden i en koncentrerad vattenlösning redan 

 är rätt liten. Man kunde tänka sig, att dessa avvikelser skulle betingas av lösningsmed- 

 lens poljnnerisationsgrad [53), men ett sådant antagande stöter, som man lätt inser, på de 

 allvarligaste betänkligheter. 



ii !). Molckylarrefralctionen för eleJctrolyfer i vatienlöaniny. Vi hava ovan framliållit, att 

 molekylarrefraktionen för litiumklorid i huvudsak är oberoende av det använda lösnings- 

 medlets natur. I vattenlösning visar sig emellertid molekylarrefraktionen för nämnda salt 

 rätt starkt variera med koncentrationen, möjligen beroende på dissociationen. Gladstone 

 och Hibbert (sO) angiva sålunda för A'i följande värden. 



De flesta salter visa dock i vattenlösning en tämligen konstant molekylarrefraktion. Vi 

 hänvi.sa speciellt till Gladstones och Hibberts (-SO) samt Chéneveaus (41) stora arbeten. 

 Vidare finna Gladstone och Hibbert (-Si), att värdena, bestämda för de kristalliserade sub- 

 stanserna och beräknade ur de för lösningar bestämda konstanterna, i allmänhet praktiskt 

 taget sammanfalla. En differens mindre än 1 % anse de ligga inom gränserna för experi- 

 mentfelen. Till och med större fel kunna förklaras genom osäkerheten vid bestämningen 

 av tätheten för de undersökta kristallerna. Slutligen är den funna differensen i vissa fall 

 negativ och i andra positiv. Chéneveau, som tydligt pointerar, att dissociationen icke på- 

 verkar molekylarrefraktionen, finner likväl, att additiviteten icke är så-*t^ng, att be- 

 N:o 2. /^ 'X 



