Lüsiuiigiirs oplisktx egenskaper. 51 



inolekylarrefraktionerna, enär ju samma förskjutninjj; återfinnes hos brytningsexponenten 

 for vatten. Bestämningarna utfördes för A^o-Ijus {k — 589,3 (U,u) samt för ir„-ljus (I — 656,;i /ij«) 



1' 

 och //,-Ijus (I = 486,1 ,'/,«). Tabeller uträknades angivande n för varje avläst 



För ernående av konstant temperatur uppställdes tämligen högt en stor termostat, 

 från vilken en vattenström leddes till refraktometern och vidare till en lång hävert, 

 varigenom en jämförelsevis stor strömhastighet åstadkoms. Enär rumstemperaturen själv- 

 fallet icke exakt sammanföll med termostatens, temperatur, undergick vattenströmmen vid 

 sin passage genom det till refraktometern ledande c:a 2 m. långa röret en liten tempera- 

 turförändring, vars storlek var beroende av strömmens hastighet. Genom anbringande av 

 en kran kunde denna hastighet förändras och därigenom en obetydlig men nödig tempe- 

 raturkorrektion åstadkommas. Jag har uppehållit mig vid sistnämnda faktum, enär det 

 av praktiska orsaker är av vital l)etydelse att bekvämt, samtidigt som man sitter vid re- 

 fraktometern, kunna lullla refraktometertemperaturen fullkomligt konstant. 



Vid mätningarna förfors sålunda, att då refraktometercylindern tömdes, tvättades och 

 torkades, dessa operationer verkställdes utan att prismat och cylindern lösskruvades från 

 refraktometerstativet. På så sätt behövde nollpunktskorrektionen icke oavbrutet ånyo be- 

 stämmas. Sedan refraktometerns temperatur blivit konstant och lika med den temperatur, 

 som (inskades, infördes 1-2 ccm av lösningen, varefter cylindern omedelbart tillslöts. Tem- 

 peraturen undergick därigenom en obetydlig förändring (0,o — 0,2°). Efter ungefär 10 mi- 

 nuters förlopp avlästes vinklarna för de tre olika våglängderna, vilka avläsningar efter 

 ett par minuters paus återupprepades. För det fall, att vid de båda avläsningarna exakt 

 samma värde (uttryckt i '/2 minuter) erhölls, ansågs resultatet riktigt; då avvikelse upp- 

 trädde, vilket jämförelsevis sällan var fallet, gjordes flere mätningar. 



Vid undersökningen av mycket utspädda lösningar (.V«2 C^ O4, Tabb. 65—69 och 

 N(u CO3 Tab. 94.) användes det till samma Pulfrich-refraktometer konstruerade differen- 

 tialprismat N:o IV'. Dess- brytningsexponent vid -•- 20° C. var n^^ — 1,gi7o.-, n^ = 1,62107, 



n^i = l,Hi4:)(i. Differentialprismat saknar vattenmantel, varför det var nödvändigt att mycket 



länge låta lösningarna ligga i refraktometerkärlet innan bestämningarna utfördes. För att 

 förhindra en avdunstning av lösningen, eller en destination av lösningsmedlet från det 

 ena kärlet till det andra, gjordes en kopparplatta med hål för termometern, vilken platta 

 på undre sidan överdrogs med ett tjockt paraffinskikt och därefter prässades som lock på 

 cylindern. De därigenom uppkomna, i parafiinet inprässade skårorna beströkos med ren 

 vaselin. Detta lock visade sig motsvara alla anspråk. Skillnaden i brytningsexponent be- 

 stämdes för varje lösning och varje våglängd 3-5 gånger medelst den å refraktometern an- 

 brakta mikrometerskruven, varvid dödgång självfallet med omsorg undveks. Skalan å 

 mikrometerskruven var indelad i 0,i'. 



För de utomordentligt starkt utspädda iV^fla CO3 lösningarna (Tab. 95) gav differential- 

 prismat icke mera tillräckligt noggranna resultat. Dessa lösningar undersöktes med den 

 av Löwe konstruerade interferential.refraktometern (Zeitschrift für Instrumentenkunde 50, 

 321 (1910). Då för densamma vitt ljus kom till användning, är det klart, att en större 



N:o 2. 



