Lösniiii^uirs optiaka egenskaper. 53 



parallellförflyttiiinji och därpå följande vridning kring origo. Betydelsen av dessa opera- 

 tioner är rätt enkel. Genom förändring av F„, åstadkomnies en parallellförflyttning och 

 en samtidig vridning, vars storlek likväl icke intresserar oss. Beräknas F„. för varje våg- 

 längd och varje temperatur direkt ur mätningarna för vatten, sammanfalla .självfallet alla 

 kurvorna i origo. Dérivera vi funktionen </■ (n) partiellt med avseende å L\ finna vi 



'l^-% = c.^^~'^ (3) 



ö n dB 



eller med införande av beteckningarna A, och om vi med q beteckna en viss förändring 

 av (R), utti'yckt i enheter av andra decimalen, således 



-(? A = -4-r •{?•(•. (4) 



if) in) 



if'(n) är enligt Gladstones och Dales formel lika med 1, enligt Newton-Laplace's formel 



lika med 2n och slutligen enligt Lorenz-Lorentz' formel lika med . „ , -—.,. I detta sam- 



manhang kan i varje fall (f'{n) betraktas som konstant. En bestämd vridning kring origo 

 motsvarar således en bestämd förändring av den antagna molekylarrefraktionen. Härav 

 framgår omedelbart, att det för nämnda salter är omöjligt att ur en enstaka observations- 

 serie (t. ex. iV^rt-ljus, 18°) utröna vilken formel, som bäst motsvarar verkligheten. 



Vidare se vi av diagrammen, att kurvorna A3 och A3' i allmänhet ligga närmast var- 

 andra och speciellt att A3 — A3' ofta växlar tecken. Däremot ligga A., och Aj' längst ifrån 

 varandra, varjämte genomgående Aj — Aj' > Ü. Kurvorna Aj ligga mellan A2 och A3. Härav 

 följer omedeli^art, att brytningsexponentens beroende av temperaturen bäst återgives genom 

 Lorenz-Lorentz' formel, nästan lika väl, men vid större utspädningar dock avgjort sämre 

 genom Gladstone-Dales formel och otvivelaktigt sämst genom Newton-Laplace's formel. 



Nu uppställer sig närmast till besvarande frågan, huruvida detta är en följd endast av 

 vattnets eller möjligen jämväl av det lösta saltets optiska egenskaper. I det senare fallet 

 vore en vidare beräkning av R^ och ^2 utan nämnvärt intresse. För utrönandet härav har 

 jag beräknat Hj och »I2 serierna för 25° jämväl under antagande av F^ värden, beräknade ur 

 de »„., av värden, som enligt Lorenz-Lorentz' formel svara mot n,,, is». Detta innebär, att Aj' 

 och A,' förskjutits så, att de för c = O sammanfalla med A3' kurvorna. Vidare har jag för 



— 2 

 varje kurva bestämt den korrektionsterm ç ■ 10 , som bör adderas till närmevärdet {R) 



för att de nya, mot det korrigerade R värdet svarande differenserna A må uppfylla vill- 

 koret 2 A" = minimum. Således enligt (4) 



ÔQ à Q 



-m^ 



och 



N:ü 2. 





^).. = 



