Det iii- eiucUprtid utan vidaro klart, att det väi'de, som vi sålunda erliâlla U)v konstanten 

 (/, äi- berofude av liui-u vi valt närnievärdet {R). Vi bestämma därför, pà samma sätt som 

 tidigare, sti'älen \R] och taga denna sti-ale till r-axel. Därigenom erhåller parabeln ekva- 

 tionen 



och är numera entydigt definierad av IVirsöksdata. Vidai-e måste denna parallel \d] anses 

 vara i stoi't sett oberoende, icke blott av små temperaturförändringar (18^, 25 '), utan även 

 av våglängden, enäi' i annat fall dispersionen skulle vai-a en ytterst snabbt varierande 

 funktion av koncentrationen, vilket står i strid såväl med äldi'e unders(")kningar som med 

 resultaten av föreliggande arbete. Vi låta f^ och t., beteckna de båda temperaturer, för 

 vilka undersökningarna utförts, samt införa indexbeteckningarna /( 



/y = 1 föl' /, o<'h /. - (iô(),;i //// 

 /, = 3 » ti > / = 589,:i /*,« 



h = 6 » /o » / = 486,1 II (i. 



Enligt ovanstående kunna vi då för ett visst givet salt sammanfatta resultaten i tva koef- 

 ficienter Q och l\ vilka ha betydelsen 



"^"«Ai' -■r«,-!-,!' ^<^i<^i„ 



Il = I 



De nämnda parablerna ö äro inritade i diagrammen 10 21 för H.COONu och CH^.COOK. 



Analoga förhållanden återfinna vi för Ä'aCOg (Tabb. 4Ü— 48) och Na.^CO^ (Tabb. 49—56). 

 Värdena A och kurvorna d äro framställda i diagrammen 22 — 30. För dessa saltar är syn- 

 barligen krökningen av d, mycket svag; kurvan 6^ visar sig än vara konkav uppåt, än 

 konvex up])åt, tydligen beroende av fördelningen av experimentfelen. Däremot är kurvan 

 (Î;, fiir dessa salter, i motsats till för H.COONa och CH3.COOK, genomgående konkav uppåt, 

 medan do liär, likasom tidigare, är starkt konvex uppåt.. Att kurvan ô^ överallt visar sig 

 vai'a konvex uppåt sammanhänger tydligt med att den Newton-Laplace'ska formeln har en 

 för hög derivata. Den varierande knikningen av kui-vorna å^ och â^ påkallar emellei'tid 

 en närmare undersökning. 



För detta ändamål ha konstanterna Q och P för de flesta hTir iinders(ikta salter ut- 

 räknats. De äro sammanställda i tabell 96. 



Vi observera vidare, att värdet [it*], vilket, så snart en krökning av d-kurvan före- 

 kommer, icke mera har karaktären av det sannolikaste värdet i allmänhet, numera beteck- 

 nar det sannolikaste värdet för den koncentration c, som bestämmes av likheten 



No 2. 8 



