En hypotes rörande byggnaden av elektrolyternas molekyler. 



Enär, soiu jag i slutot av föregående kapitel framhållit, och vilket omedelbart följer 

 av tabellerna 97, 99 och 102, molekylarrefraktionen för lösta salter i allmänhet är en 



funktion av koncentrationen, och således i allmänhet 9e O, gäller det närmast att 



undersöka, huruvida nämnda faktum är att betrakta som en direkt följd av dissociationen 

 eller icke. Man ser omedelbart (tabellerna 97 och 102 samt figur 31), att de observerade 

 avvikelserna icke äro större än de avvikelser, som uppträda för lösta icke-elektrolyter. 

 Man hai- sålunda icke någon anledning att a priori betrakta dessa avvikelser som en 

 följd av dissociationen. 



Om likväl orsaken till olikheten ,-— i^ié O stode att söka i en övergäng av en elektron 



från en bana till en annan, skulle kurvorna för K^^ konvergera mot en punkt (/; = o, 



A'^^. = 7iiî/^.. f konst.). I själva verket äi- detta icke fallet. Kurvorna Ä^, konvergera tvärtom, 



som man ser av figur 31, mot en punkt (j; = 100, A'^. = 4,7ii). Härav följer, att en dhrki 



inverkan av dissociationen är utesluten, vilket emellertid icke hindrar, att olikheten 



à 7? 

 j =ié O, åtminstone delvis, indirekt kan betingas av dissociationen, t. ex. av jonernas hvd- 



0)1 



ratation och associationen av odissocierade molekyler. 



Ovan relaterade förhållanden kunna förklaras på olika sätt. Endera äro jonerna 

 färdigbildade i salternas molekyler, eller är den minskning av refraktionsvärdet för ka- 

 lium, som uppträder i samband med atomens övergång i jonform, identisk med den ök- 

 ning av molekj'larrefraktionen, som karboxylgruppen erfar, då densamma erhåller ett till- 

 skott av en elektron. Sistnämnda ökning kan emellertid under inga förhållanden antagas 

 vara lika med differensen mellan klorjonens och kloratomens refraktion. ()m således jo- 

 norna icke vore färdigbildade i de lösta salternas molekyler, så skulle enligt ovanstående 

 molekj'larrefraktionen för KCl icke kunna vara oberoende av koncentrationen, vilket lik- 

 väl är fallet. 



Den funna molekylari'efraktionen för KCl i lösning är att betrakta som summan av 

 jonrefraktionerna för K och Cl', ty denna molekylai'refraktion överensstämmer fullstän- 



Tom. L 



