6- Jarl A. Wasastjerna. 



rlifferensen mellan A'fl-saltets uch den svaga syrans niulekylarrefraktioner bör således 

 uppnå värdet 1,55. 



Jag framhåller, att dessa slutsatser rörande refraktionsförmågan för svaga uch starka 

 syror, vilka slutsatser tillfullo bekräftats av erfarenheten, äro en direkt följd av rent ex- 

 perimentella resultat koml)inerade med antagandet, att jonerna äro färdigbildade i d'e starka 

 elektrolyternas molekyler. 



Slutligen påminner jag om, att jag i Kap. I givit en teoretisk tolkning av de enligt 

 ovanstående antagande existerande differenserna 



Cr - a = 2,i 

 CO. O' -CO. O = 1,7. 



(ienom ovannämnda antagande förklaras slutligen även det tidigare obegripliga fak- 

 tum, att saltsyran i koncentrerad lösning icke uppvisar den beräknade molekylarrefrak- 

 tionen //-i TV = l,i -(- 5,!i = 7,o, utan värdet 8,.i. Löses emellertid saltsyran i olika lösnings- 

 medel med avtagande dielektricitetskonstant, sjunker molekylarrefraktionen monotont och 

 närmar sig det värde, som HCl uppvisar i gasform, och som tillfredsställande överens- 

 stämmer med det för den opolariserade molekylen beräknade värdet. 



Man kunde anmärka, att saltsyran i gasform uppvisar absorptionslinjer i ultrarött. 

 Jag har emellertid redan i Kap. I § 7 framhållit, att därmed på intet sätt är bevisat, att 

 jonerna vore färdigbildade, om vi därmed förstå det slag av joner, som uppträda i en salt- 

 lösning, utan att fastmer endast en assymmetrisk fördelning av laddningarna genom nämnda 

 absorption ger sig tillkänna. 



Enligt här framförda hypotes kan man vidare förutse 



att molekylarrefraktionen för lösta salter icke i nämnvärt högre grad" beror av kon- 

 centrationen än molekylarrefraktionen för lösta icke-elektrolyter. 



att differensen mellan molekylarrefraktionerna för broniider och klorider samt för 

 jodider och bromider för svaga elektrolyter antar andra och mindre värden än f("ir 

 starka elektrolyter, 



att i allmänhet lösningsmedlets natur och dissocierande kraft icke i nämnvärt högre 

 grad påverkar elektrolyternas molekylarrefraktion än molekylarrefraktionen för icke-elek- 

 trolyter, men 



att i vissa fall en djupgående förändring i molekylbyggnaden kan inträffa, med- 

 förande en stark förskjutning av molekylari-efraktionen. 



Man inser slutligen, om riktigheten av den här framförda hypotesen förutsattes, att 

 dispersionen för kalium, alltså dispersionen för Ä' '-jonen, vilken saknar valenselektruner, 

 är nära lika med noll. I det jag stöder mig på den tidigare använda arbetshypotesen, 

 finner jag enligt formlerna 48, 61, 62 och 64 (Kap. I) genom en enkel räkning, att dis- 

 persionen 7), för en negativ, enatoinig jon kan uttryckas genom formeln 



däi- D„ = dispersionen för den oladdade atomen. För klorjonen erhåller jag på så sätt 



T). = 0,107 . 2,1!) = 0,234, 



l'oiii. L. 



1 



I 



