30 Dr. Szilády Zoltán. 



garak, parti Carabidák és Cicindelák fogadják. Több napig meg- 

 ligyeltem egy ily kiöntést a budai Kelenföldön, a vasúti gáttól 

 délre eső réteken, a kilenczvenes évek egyik tavaszán ; emlékeze- 

 tem szerint 40 — 50 fajt különböztethettem akkor ott meg, köztük 

 sok apró ormányos és futóbogarat : Sitoncsék, Bembidionok, Calo- 

 soma auropunctatum Herbst , Harpáliisok stb. Néha nyári estén 

 a lámpafény csalogatja össze a szárnyra kelt vándorok ezreit, a 

 melyeknek váratlan megjelenése nem egy kerti vacsorának lőn 

 bosszantó megrontója. 



A millennáris év júliusát Miskolcz mellett, Görömböly-Tapolcza 

 nevű kis fürdőhelyen töltöttem. Egy este a tornáczon elköltött 

 vacsora után tömérdek rovar érkezett a lámpához. Az asztali ól 

 mindent eltávolítva gyűjtő hálómhoz kaptam, melyet egy félóra 

 alatt színültig megtöltöttem a folyton érkező rajokkal. Gyors ki- 

 végzésük után ismételtem a fogást, mert a rovarok még folyton 

 özönlöttek. Másnap megállapíthattam, hogy 80 különböző fajta ro- 

 var : reczésszárnyú, bogár, Hymenoptera, Hemiptera és lepke volt 

 ott, a legtöbb egy apró Aphodius-ía.], többféle Slaphyliuida és a 

 Corixa hieroglyphica Spin. ezrei, több fajta a (meghatározhatatlan- 

 ságig tönkre ment) lepke és tegzes, szitakötő. Azt is elárulhatom, 

 hog} r egy kiváló tanszerkészítő ismerősöm Budapesten jó pénzen 

 veszi meg a városligeti kávéházakban a villanyos ívlámpák alá 

 akasztott zöld kosarak tartalmát. 



Így magában csak curiosum-értékű ez a jelenség' ; de az or- 

 szág különböző pontjain időnként végzett ilyenféle ívlámpa-gyűj- 

 tésekkel a rovar-phaenologia nem egy értékes tapasztalattal gya- 

 rapodhatna. 



De nem ilyen mesterséges úton, külső hatásoktól kénysze- 

 rítve, hanem az eg)ének önkéntes akaratával keletkezett az a 

 rovar-népgyülés, a melyről itt szólni akarok. 



1901. szeptember elején egyedül sétálgattam végig egy nagy- 

 enyedi kertnek szász-módra hosszúra szabott telkén a gyümölcsös 

 fasorban. Szokásom szerint fürkészve nézegettem a faleveleket s 

 a hervadó virágokat, a midőn egy törpe mandolafa körül rendkí- 

 vüli élénkség kötötte le figyelmemet. Sok mindenféle légy röpkö- 

 dött ott zsongva-búgva s koronként lecsapva, vagy leülve egy 

 fakuló levélre. Az egész fa betegnek látszott és nem sok fárad- 

 ságba került rajta felfedeznem a gyülekezés egybehívóit, okozóit : 

 a leveleken „töngörtelen" levéltetű üldögélt, mint a székely mon- 

 daná s a fából szítt táplálék fejében annyi édes nedvet izzadtak, 

 hogy minden levél ragadós volt tőle. Ezért az édes váladékért 



