Különfélék. 21 



Sáskák petózése. Ausztráliában igen nagy károkat okozott az 

 Epacromia terminális nevű sáska, úgy, hogy F c o g g a t t W.- 

 nek bő alkalma volt azok petézési módját is megfigyeini. Ez állító- 

 lag következőleg történik : A nőstény tojócsővével lyukat váj a 

 földbe s abba bizonyos számú petét rak le. Ez alatt mindig két 

 hím áll mellette, a melyek egyik első lábukat a nőstény fejére 

 teszik s ott tartják, míg az a petézést el nem végezte. Ezt az ér- 

 dekes csoportot nagy körben számos mas hím állja körül Ez a 

 tény, ha csakugyan az, valóban igen nevezetes. 



Angolország lepke-faunája bizonyára a legalaposabban van 

 felkutatva, a mi a lepkészek nagy számánál fogva könnyen ért- 

 hető. Egyébiránt szegény a fauna : pl. a nappaliak száma nem üti 

 meg a 70-et. Ámde a gyűjtők nagy serege, valamint az a körül- 

 mény, hogy csaknem minden föld mívelés alatt áll, tetemesen 

 alábbszállította az egyedek számát, sőt egyes fajt ki is irtott. így 

 pl. Polyomatus dispart 1860 óta már nem fogtak és ma darabját 

 100 — 800 koronával tizetik; Papilio Macimon úgylátszik Norfolk 

 és Cambridgeshire mocsaraira szorítkozik ; Aporia crataegit az 

 utóbbi 10 év alatt nem fogtak; Leucophasia sinapis mind ritkábbá 

 válik, szintúgy Lycaena Semiargits és.4 iion, Melitaea Athalia és Cinxia, 

 az utóbbi már csak Wight szigetén található ; Pierés Daplidice és 

 Aigynnis Lalonia csak elvétve fordul elő a déli partokon. A He- 

 terocerák közül is kiveszett az Agroiis subrosea és az Acidalia 

 circellaia. Francziaországban sokkal kedvezőbbek a viszonyok ; de 

 itt is van néhány faj, mely folyton gyérül ; így pl. a Bretagneban 

 Limenitis Camüla egykor közönséges volt, ma úgylátszik egészen 

 kiveszett ; a Papilio Podalirius is egyre ritkább lesz. 



A fülbemászók és egyenes szárnyúak magánrajzát bocsátotta 

 ki R e d t e n b a c h e r (Die Dermatopteren und Orthopteren 

 von Oesterreich Ungarn und Deutschland. Wien, Gerold.) A kitűnő 

 munka az általános bevezetés után (a testalkat jellemzése, biológiai 

 adatok, fogás, praeparálás) rendszeres sorban adja a fauna kép- 

 viselőit. A legtöbb Orthoptera őszkor, a lepetézés után, elpusztul, 

 csak kevés telel ki, az is jobbara áleza állapotban ; úgylátszik, 

 legalább ötször vedlenek. A fülbemászóknál, csótánok és sáska- 

 féléknél a szárnyak eleinte karéjszerű nyujtványok alakjában 

 mutatkoznak a meso- és metanotumon szabályos helyzet- 

 ben, vagyis az elülső szegélylyel ki- és lefelé hajlítva s csak az 

 utolsó vedlésnél válnak szabaddá a szárnyak. A sáskák, 

 valamint a tücskök azonban már a két utolsó álczastádium- 

 ban bírnak' szabad szárny kezdemény vagy szárny hüvely ly el, 



