212 Külön felek. 



len érintkezésnél valamely testnek chemiai tulajdonságait ; 2. pedig 

 a tárgyak terjedelmét és alakját, valamint saját nyomának alakját 

 is. Ezt a szerző topochemiai szaglási érzéknek nevezi, a mely 

 meg is magyarázza azt a feltűnő jelenséget, hogy a hangya nyo- 

 mának kétféle irányát meg tudja|különböztetni. Az érzékek meg- 

 állapítása képezi a rovarpsychologia alapját. Szerző ezek után áttér 

 a hangya psychologia 3 főirányára ; a felismerésre, érzelemre és 

 akaratra, kimutatván, hogy a társas rovaroknak tulajdonítandók : 

 emlékezet, érzéki képek assoeiatiói, érzékelés, figyelem, szokás, 

 analógiákból vont egyszerű következtetések s individuális tapasz- 

 talatok felhasználása, tehát világos, ámbár csekély individuális 

 plastikai megfontolások. Szerző azzal végzi, hogy az emberi lélek 

 összes tulajdonságai a magasabb rendű állatok lelki tulajdonságai- 

 ból, ezeké pedig az alsóbb rendű állatokéból levonhatók. 



A méhek a nép hitéban. Németország némely vidékén még 

 ma is dívik az a sajátságos szokás, hogy ha a ház ura meghalt, 

 valaki a méhesbe megy s ott azt mondja : „Gazdátok meghalt." 

 Ha ezt elmulasztják, meghalnak a méhek is. A vendeknél az apa 

 halálakor legidősebb fia kimegy a méhesbe, minden kaptáron ko- 

 pog és azt mondja : „Méhecskék, méhecskék, keljetek fel, gazdá- 

 tok meghalt." Angolországban a gazda halálát nemcsak a méhek- 

 kel közlik, hanem minden háziállattal, melyet előbb fektéből fel- 

 riasztanak. A Bretagneban az a szokás, hogy gvermek születése- 

 kor ezt az eseményt minden kaptárral közlik s azt vörös kendővel 

 körülcsavarják, ellenben halálesetben gyászfátyollal födik el, a 

 mely addig marad rajta, a meddig a család gyászruhát visel. 

 Valamikor Holsteinban is szokásban volr, hogy a méhekkel tudat- 

 ták a gyermek születését ; ott különben, ha méneket vásároltak, a 

 Kaptárba pénzdarabot tettek, mert az szerencsét hozott és igazolta 

 példabeszédjüket, hogy : „Méhek és juhok a parasztot álmában 

 táplálják." 



A szitakötök álezáin R á d 1 E. megfigyelte (Arch f. ges. 

 Physiologie. Bánd 87. 1901), hogy azok, ha alulról megvilágítjuk őket 

 s a világosságot fölül és oldalt teljesen elzárjuk, nem úsznak tovább 

 rendes helyzetükben, hassal lefelé, hanem megfordítva, hassal föl- 

 felé ; de visszatérnek rendes helyzetükbe, mihelyt a szokott vilá- 

 gítás, fölülről, ismét helyreáll. Ebből kitűnik, hogy az álezákat 

 csak a világosságnak rájuk való hatása, nem pedig a súlyerő 

 tartja szokott helyzetükben. Megállapítja szerző egyszersmind azt is > 

 hogy a rovarok nem tudják megkülönböztetni a színeket. 



