■1 lepkék földrajzi elterjedése. 121 



Ennélfogva igen természetesnek fogjuk találni, hogy a jár- 

 hatatlan brazíliai őserdők, India bozótos csungeljai vagy Madagaskar 

 óriási erdőségei a lepkéknek, kivált a nappaliaknak szerfölött 

 nagy mennyiségét hozzák létre. A mi ellenben csodálatba kell 

 ejtsen, ez az a tény, hogy a turáni sivatagban és Szibéria bense- 

 jének sok helyt gyér növényzetű síkságain több a lepke, mint az 

 igen bő és sűrű növényzetű Írország szigetén ; sőt hogy a hó és 

 jégtől borított, csaknem növényzet nélküli Novaja-Semlján még 

 három pillargófaj fordul elő, holott Izlandon, mely részben még a 

 faregión belül terül el, a nappali lepkék teljesen hiányoznak. 



Ha minden ez irányban megállapított tényt egybevetünk, arra 

 a meglepő eredményre jutunk, hogy valamely lepke- fauna bőségét 

 feltételező elemek az összes melegebb tájakra vonatkozólag össze- 

 esnek ugyan a növényzeti maximum előidézőivel, de a lepkeraj, 

 minél magasabb a szélességi fok, annál inkább a növényzettől vtiló 

 függésen felülemelkedik, sőt a sarkvidékeken azzal határozott ellen- 

 tétben áll. 



Ebből az következik, hogy azok a mozzanatok, melyek a nö- 

 vényzet bőségét előidézik s a trópusokban gazdag pillangó-fauna 

 fejlődésének kedveznek, észak és délfelé hatásukban gyöngülnek, 

 a legmagasabb szélességekben pedig hátrányosnak is bizonyulnak. 



Azok a mozzanatok pedig. ; melyek a különféle regiókban ily 

 ellentétes eredményekhez vezetnek, nem mások mint — Seitz 

 szerint — a paszatszél következményei. 



A paszat a 40. északi és 30. déli fok között nedves, 

 annál nedvesebb, minél negyobb vízterületen át jön. s annál mele- 

 gebb, mennél inkább közelíti meg az egyenlítőt. Az említett fokok 

 táján kezd igen változni ; kivált az évszak az, mely meleg voltára 

 nézve határoz, és mivel a meleg szél a hidegnél több nedvességet 

 hord magával, víztartalmára is befolyással van. Még magasabb fo- 

 kokban végre egészen elveszti a szél jellegét és csupán lassan 

 vonuló jégáramlatként lép fel, a mely annál hidegebb, minél ter- 

 jedelmesebbek a jéghegyek és hideg tengersíkok, melyeket útjában 

 érintett. Minthogy pedig tudjuk, hogy a nedves melegség a pillangó- 

 fajok fejlődésére nézve kedvező, a hideg pedig hátrányos hatású, 

 — képesek vagyunk földünk valamely vidékének pillangókban 

 való gazdagságát vagy szegénységét következtetés útján megálla- 

 pítani. Ez azonban természetesen csak általánosságban történ- 

 hetik ; az egyes helyi faunák e mellett még mindig igen függnek 

 a talajviszonyoktól, kultúrától stb. 



