90 A. Aigner Lajos. 



végig küzdötte a függetlenségi harczot, de a komáromi csatában 

 megsebesülvén, kórházba jutott, a honnan kikerülvén, résztvett a 

 fegyverletétben is. 



Budapestre visszatérve, 1851-ben nőül vette a hírneves lep- 

 kész, id. Kindermann Albert leányát, Ludmillát, ki maga is szen- 

 vedélyes rovarász volt s így könnyen rávette férjét, hogy mes- 

 terségével hagyjon fel és a rovargyűjtésre és kereskedésre adja 

 magát. Együtt gyűjtöttek tehát, eleinte a főváros környékén, 

 1853 —54-ben Mehádia környékén, 1855-ben Monor, Pilis, Irsa és 

 Peszér tájékán és 1856-ban Mohácson, majd Pécsett telepedtek 

 meg s itt 1858-ban felfedezték a Cucnllia /ormosát. 



Ekkor azonban nagyobb utazásokra határozták el magukat, 

 igyekezvén az 1860-ban elhunyt testvér, illetve sógor, ifj. Kinder- 

 mann Albert nyomdokiba lépni, a ki úgyszólván egész életét ro- 

 varkutatási utazásokkal töltötte el. 



Első útjuk a Balkánba vezetett. Szlivnón, a Balkán-hegység 

 déli oldalán az eredmény igen kielégítő volt, de lázba esvén, kény- 

 telenek voltak Várnára menni, a hol a telet betegen töltötték. 

 Mindazonáltal 1862. tavaszán ismét Szjivnóra mentek s innen el- 

 rándultak a havasokra is, a hol sikerült néhány új fajt felfedezniük. 

 Ez még nagyobb útra ösztönözte őket s a következő évben 

 a Kaukázusba mentek, és nevezetesen Mingreliában és Grúziában, 

 Kutaisz és Abasztuman vidékén gyűjtöttek, 1864-ben pedig Achal- 

 zichnál, 1865-ben az elisabethpoli hegységben és 1866-ban Han- 

 kyndán-Szuszánál, a hol Haberhauerné április 13-án az utazási 

 fáradalmak következtében elhunyt. Benne férje elvesztette szak- 

 szerűen képzett útitársát is, a kiről a Neptis Lucilla szép fajvál- 

 tozatát Ludmillának nevezték el. 



Ez a veszteség igen lesújtotta Haberhauert, de útjáról le nem 

 térítette. 1867-ben Perzsiában, a következő évben pedig ismét a 

 Transkaukazusban látjuk őt, nevezetesen a Gokcsaj tónál és Eli- 

 sabethpolnál búvárkodott, de onnan visszatért Pécsre, hogy egyet- 

 len fiát viszontlássa. 



A vándorösztön azonban csakhamar ismét erőt vett rajta. 

 1869-ben, hát magával vivén, újra Perzsia felé vette útját, neve- 

 zetesen május 5-én Asztrabadba érkezett, majd június vége felé 

 a 10,000 lábnyi Lendakúr hegységbe ment, s a 8,000 lábnyi ma- 

 gasan fekvő Hadzsiabad nevű falucskában, melyben csak nyáron 

 laknak pásztorok, állapodott meg s innen elrándult Tas- és Rat- 

 kánig. Itt az eredmény, daczára a havasok kopársága, a növény- 

 zet szegénysége s a zord időjárásnak, kielégítő volt, mindazonáltal 



