A fiiimicryröl. 4.7 



már említve volt, a madarak egyáltalában nem nagy lepkevadá- 

 szok, valószínűleg a trópusokon sem, ahonnan az idevágó példák 

 kizárólag származnak. 



Az utánzás sok esetben czéltalan is lenne. lg}/ pl. tény ugyan 

 hogy a csibék az Euploeákat és Danaidákat, alighanem valamelyes 

 kellemetlen ízük miatt nem bántják ; de ennek az íznek undorító 

 voltáról egyenként győződnek meg, vagyis csak tapasztalás útján 

 szereznek róla tudomást. Fruhstorfer említi, hogy Jáva szigetén 

 számos használhatatlan lepkét, köztük n-ehány Euploeát is szórt a 

 csibék elébe, a melyek habozás nélkül nekik estek, az Euploeákat 

 is fölszedték, de ismét eleresztették és nem ették meg őket. Ebből 

 az tűnik ki, hogy a lepkét a ruhája nem óvja meg a támadás 

 ellen és ha a kísérletnél jóízűnek és élvezhetőnek bizonyul, akkor 

 a felfalatástól semmiféle védő vagy dacz-szín sem menti meg. 



Egyébiránt az a körülmény, hogy két lepkefaj egymáshoz 

 hasonlít, még korántsem bizonyítéka annak', hogy az egyik' védett 

 a másik pedig védetlen s amazt utánzó. Erre példa a brazíliai 

 Seuiuia auritales es a kameruni Caryatis viridis, mely utóbbi az 

 előbbinek tökéletes hasonmása. Pedig ebben az esetben, a mimicry 

 értelmében, védő hasonlatosságról szó sem lehet, mivel a két 

 lepkefaj más-más világrész lakója. 



Miként erőlködnek a mimicry-elmélet hívei bizonyos jelensé- 

 geket, puszta hasonlatosságokat addig forgatni, míg nézeteik kere- 

 tébe valahogyan beletalálnak, mutatja a következő eset : Az Elyui- 

 nias undtilaiis Dm. nevű leoke Singaporeban nem mutat ivari 

 dimorphismust, Indiában azonban a nősténye más, ugyanazon he- 

 lyeken röpülő lepkefajt „utánoz", annyira, hogy hímjétől teljesen 

 elüt. A mimicry hívei nem haboznak azt úgy magy; rázni, hogy 

 az utánzott indiai lepke mérges vagyis védett, holott a singaporei 

 példányok azon oknál fogva nem változtathatják meg színüket, 

 mert nekik oly védett „modelljük'* nincsen! Feltehető, hogy az el- 

 változás csak saison dimorphismus és hogy az egyik helyen az 

 első, a másikon a második ivadékot nem figyelték meg, különben 

 igazán szégyen lenne az Elymnias undularis hímjeire nézve, hogy 

 nem képesek arra, a mit nőstényeik gyakorolnak azáltal, hogy 

 védő köntöst öltenek magukra. Tényleg ebben az elmaradottság- 

 ban leledzik a Hypolimnas Misippns Linn. nevű pillangó hímje, 

 mel}' kék tünetű fekete és fehér díszruhában jár, holott nősténye 

 barna köntöst visel, melylyel a védett Danais Chrysippust (Linn.] 

 utánozza. Legalább azt állítják a mimicrysták, meg nem gondolva, 



