48 A. Aigner Lajos. 



hogy ily egyszerű ivari dimorphismus igen számos lepkefajnál 

 fordul elő, pl. a hazai Polyotnmatusok és Lycaenidáknál is. 



Mellesleg megjegyzem, hogy a lepkéknél általában a nőstény 

 képviseli a conservativ elemet, míg a hím inkább hajlik a válto- 

 zásra és ha ilyenről szó lehet, az első sorban a hímről volna föl- 

 tehető. 



A mimicrynek még egy jelenségét kivánom végül szóvá tenni; 

 azt ugyanis, hogy bizonyos lepkék más rovarrendhez tartozó fa- 

 jokat „utánoznak", mint pl. Sesiáink a darazsakat, ugyancsak a vé- 

 delem szempontjából, hogy azáltal ellenségeikkel, t. i. a madarakkal 

 elhitessék, hogy bizony ők jól felfegyverkezett darazsak. De hiszen 

 ezek maguk is rászorulnának a védelemre, mert a darázsöhyv és 

 a fecske őket is elkapja, sőt a rovarászó vóröslábú vércse még a 

 hatalmas Bombust is szőröstül-fulánkostul bekebelezi. Az állítólagos 

 mímelés ebben az esetben különben sem valószínű, mert a Sesi- 

 ákról, életmódjuknál fogva, biztosra vehető, hogy alakjukat és 

 színezetüket ősidőktől fogva nem változtatták. 



A Sesiáknak a darazsakhoz való hasonlatossága s az abból 

 vont következtetés élénken emlékeztet a múlt század elején élt 

 némely tudákos nyelvész erőlködéseire, a kik egymáshoz távol 

 álló két nyelvnek néhány hasonló hangzású szava alapján a két 

 nyelv rokonságát vagy azonosságát hirdették. így pl. Dobrowsky 

 slavista kimutatta, hogy Homérosz a büszke Ilion romlását ékes 

 tót nyelven énekelte meg ; egy magyar tudós kisütötte, hogy a 

 Themse partján és Skóczia hegyei közt magyar szó hangzik; a 

 „nagy magyar" Horvát István pedig komolyan állította, hogy 

 Ádám és Éva a paradicsomban magyarul társalogtak. 



Az ily elmejátékok fölött a nyelvtudomány természetesen 

 egyszerűen napirendre tért. Szintúgy hiszem, hogy a természettu- 

 domány az állatoknak egymáshoz, vagy egyes tárgyakhoz való 

 hasonlatosságát mindenkor igen érdekes jelenségül fogja tekinteni, 

 de az egész mimicry-elmélet fölött előbb-utóbb napirendre tér. 



Jól tudom, hogy ezen nézetemmel nagyon elszigetelten állok, 

 de hogy nem állok egészen egyedül, annak bizonyságául két gya- 

 korlati entomologusra hivatkozom, pedig az ő szavuk ennek a 

 kérdésnek eldöntésénél nagy nyomatékú. Az egyik : S t i c h e 1 H. 

 kiváló német lepkész. „A mimicry-elmélet — úgymond — külö- 

 nösen a természetbölcselőre nézve érdekes és tág tér, melyen a 

 képzelet féktelenül csaponghat, a figyelmes gyakorlati rovarász 

 azonban az elmélet combinatióiban többnyire téves, vagy be nem 

 bizonyított következtetések lát, a melyek a tényeket legalább is 

 szerfölött túlozzák." 



