24 Csíki Ernő. 



F r i v a 1 d s z k y János eleinte mérnöknek készült, tanul- 

 mányait el is végezte, de Frivaldszky Imre házánál a rova- 

 rokkal való foglalatoskodást annyira megkedvelte, hogy mérnöki 

 gyakorlatot egyáltalában nem kezdett, hanem eleinte Budapest kör- 

 nyékén, majd a Bánságban és végre két ízben európai és ázsiai 

 Törökországban gyűjtögetett. Így töltötte idejét Frivaldszky 

 Imre mellett, míg annak nyugalomba vonulása után 1852-ben 

 elérte régi vágyát azzal, hogy helyét a múzeumban elfoglalhatta. 



Frivaldszky János 44 évig, eleinte mint segédőr és 

 őr, majd 1870-ben a külön állattári osztály felállítása óta, 25 évig 

 mint igazgató-őr működött, 1895-ben bekövetkezett haláláig. A 

 sok administrativ teendő mellett behatóan tanulmányozta a hazai 

 állatvilágot, minden tudását, fáradozását egyedül a múzeumi gyűj- 

 temények fejlesztésére fordította. A mi az állattárban az ő idejében 

 történt, majdnem mind saját munkája,, mindent maga szeretett el- 

 végezni. Gyűjtött amellett továbbra is szorgalmasan az ország majd- 

 nem minden részében, gyűjtéseivel a múzeumi gyűjteményeket 

 nemcsak gyarapította, hanem a legtöbb rovarrend gyűjteményének 

 alapját is megvetette ; a kettős példányokkal pedig élénk csere- 

 összeköttetést folytatott, így is elősegítvén a gyűjtemények fejlő- 

 dését, tudományos emelését. A gyűjtemények az ő idejében majd- 

 nem megtízszeresedtek, az ötvenes évek elején volt 40 ezer állat 

 száma felszaporodott körülbelül félmillióra. 



Az ő nevéhez fűződik az állattári osztály kézi könyvtárának 

 alapítása is, melynek alapja csak az volt, mi Frivaldszky 

 I m r e gyűjteményével együtt vásároltatott. A könyvtár szükséges 

 volta nyilvánvaló volt, hiszen annélkül a gyűjtemények feldolgozá- 

 sáról szó sem lehetett és ha végig tekintünk az akkori múzeumi 

 tisztviselők irodalmi működésén, azt találjuk, hogy bizony az is 

 tulajdonképen csak a könyvtárral együtt kezdődött, azzal együtt 

 fejlődött. A mi azelőtt íródott, legnagyobbrészt hiányos volt, sok 

 munka csak kézirat maradt és pedig talán nem is annyira az 

 akkori viszon3 T ok, mint inkább a szerzők önérzete miatt. 



Ezekből láthatjuk, mekkorák Frivaldszky János- 

 nak a Magy. Nemzeti Múzeum és gyűjteményei körül szerzett 

 érdemei. Egy hibáját azonban nem hallgathatjuk el és ez az volt, 

 hogy nem hogy nevelt volna, sőt maga mellett coleopterologust 

 nem is tűrt s a ki e rovanend tanulmányozásával (nem gyűj- 

 tésével) foglalkozni akart, azt lebeszélte, kedvét elvette, hogy 

 szavaival éljek „Öcsém, hagyja azt, jobban mint én sohse 



