26 Lósy József 



idézik derűre-borúra s általánosítják azok, a kik a dolog könnyebb 

 végét fogják, a kik keveset tudnak, de annál többet hisznek, a 

 kiknek szükségük van a csodákra. 



A tudomány, ha hitet rombol, álmot tép össze, tudást és 

 öntudatot ad helyébe. A mi kis jóltevöink életéből minden min- 

 ket érdeklő jelenséget csak úgy kel! ismernünk, mint ahogy apróra 

 ki kell tapasztalnunk apró ellenségeinket is. 



A természetben, itt alkalomszerű hogy kimondjam, nincs nagy 

 és kicsiny, rút és szép, és minden igaz megfigyelés, essék az 

 közelebb vagy távolabb az ember szűk érdekkörétől, tanulságos és 

 hasznos az emberre nézve. 



Az én hernyórajomban felfedezett darazsat úgy nevezte el 

 régen a tudomány, hogy a lepkebábok pusztító darazsa (Ptero- 

 malus puparum). 



Először azt vették észre, hogy a káposzta-, a répa-pillangó 

 és a „szöglenczek" (Pieris, Vanessá) bábjaiból száz apró piczi 

 nyilason száz apró fürkészdarázs bújt ki és a bábnak csak a 

 burka maradt meg, lepke belőle soha sem lett. Később hozzátették 

 a búvárok, hogy ezek a darazsak a hernyókból is kikelnek és a 

 hernyó is elpusztul. Ezt azonban nem vallották általánosan, mert 

 nem figyelték meg soha biztosan, ez a darázs volt-e vagy másik 

 a sok, körülbelül LÍOOO apró faj közül. Hí megkérdezték volna 

 őket igaz szóra : ki látta, hogyan látta és melyikét látta, kevés 

 tudott volna rá megfelelni. 



Nagy örömmel lestem azért az én fürkészem minden moz- 

 dulatát, mert ha kicsinység is az a mit gyanútlanul elárulhat előt- 

 tem, a végczélt tekintve, mindig érdekes és fontos dolog. Február 

 .'i-án 11 óra felé látom, hogy az egyik picziny hernyó előtt mint 

 a czövek mozdulatlanul áll. A hernyó az üveg árnyékos oldalán 

 tapadt meg és fáradt, mozdulatlan. Sokáig, negyed óráig lesi ebben 

 a helyzetben a hernyót, a mikor ez végre bágyadtan megmozdul. 

 Abban a pillanatban a darázs a fejére szökik, és térden csukló 

 tapogatóival gyorsan ütögeti, kalapácsolja a hernyó fejét. A darázs 

 szüntelenül forog a hernyó fején, csápjával folyton szimatolja, ez 

 renyhén hánykódik, karikázik, majd dobálni kezdi fejét, hogy a 

 darazsat lerázza magáról. 



A míg ez a vonaglása tart, a darázs meghőkölve felágas- 

 kodik, majd hirtelen lelapul és úgy nézem, a nyaka táján állkap- 

 csaival megsebzi a hernyót. Ezután elhagyja azt, félre áll és vára- 

 kozó állást foglal el. A hernyó rövid ideig kinyújtózva fekszik, 

 aztán kapaszkadó lábait és hátsó toló lábait kimeresztve vonaglik 



