A mimicryröl. 2Í) 



rében egyaránt nagy hódítást tett és általános népszerűségnek 

 örvend. 



Mimicry, azaz : álruházkodás alatt tudvalevőleg azt a 

 jelenséget értik, a midőn valamely állat, kivált lepke, más, nagyon 

 elterjedt és bizonyos sajátságok által „védett" fajhoz alakban és 

 színezetben az összetéveszthetésig hasonlít, illetve azt „utánozza". 

 Példaként említik a Heliconidákhoz tartozó Tkyridia psidii Linn. 

 nevű brazíliai lepkét, melyet a Pieridák családjából való Dismorphia 

 Orise Boisd. nevű lepke meglepő módon „utánoz," abból az ok- 

 ból, mert amannak te'ste kellemetlen ízű és ennélfogva a madarak 

 nem eszik s így nem is üldözik, vagyis „védve" van ellenük, 

 holott a Piri ida teste jóízű, tehát nincs „védve". 



A mimicrynek más alakja, a midőn a rovarok bizonyos nö- 

 vényrészeket, különösen faleveleket vagy ágacskákat „utánoznak" 

 (a la k m a j m o 1 á s). Némely nappali lepke, melynek szárnya a 

 felső oldalán pompás színezetű, üldözői elől gyors röpüléssel me- 

 nekül, azonban ültében, szárnyát összehajtva, teljesen valamely 

 falevélhez hasonlít, melynek nemcsak alakját és színét, hanem még 

 erezetét is feltünteti. Ilyenek pl. a keletindiai Kallima parallecta 

 llorsf. és inachis Boisd., a délamerikai Siderone strigosus Gmel., 

 valamint az ugyancsak délamerikai Aítaea phantes Hopff. Ilyen 

 továbbá a Doleschallia bisaltide Cr. is, melynek egyik fajváltozata, 

 a var, nacár B. Uj-Guineában fordul elő. Ez utóbbiról Bíró 

 Lajos (Erima 1896. nov. 19.) a következőket jegyezte föl: 

 „Ha leül a bokorra, úgy eltűnik az ágon, hogy ha fel nem rö- 

 pülne, észre sem lehetne venni. Száraz levélhez lesz hasonlóvá. 

 Szárnya vége a levél nyele, melyből a sötétebb középér ered. A 

 foltok mintha a levelet tarkító ragyafoltok volnának." A sáska- 

 felék közt pedig olyan faj is akad, melynek egész alakja a falevél- 

 hez hasonlít; ilyen a Phyllinm scythe Gray es siccifolium Linn., 

 míg mások száraz ágacskákat „utánoznak," mint pl. a Phasma- 

 fajok. 



Ismét más alakja a mimicrynek az, midőn a rovarok, neve- 

 zetesen a lepkék, környezetük színét viselik s abba beleilleszked- 

 nek, hogy ezáltal ellenségeik ellen „védve" legyenek Is z í ti- 

 ni a j in o 1 á s.) 



Mindez tobbé-kevésbbé áll, de csak addig, amíg az úgyne- 

 vezett mímelő állatokat emberi szemmel tekintjük. Ámde 

 kérdés : vájjon a lepke az embert akarja-e tévedésbe ejteni s az 

 ember elől rejtőzik-e ? Es ennek a kérdésnek kapcsán a további 

 kérdéseknek egész sora merül fel. melyek közül itt csak kettőre 



