30 .1 Aigner Lajos. 



fektetünk súlyt, t. i. : tudatában van-e a lepke annak, hogy ellen- 

 ségei vannak és ismeri-e azokat? Öntudatosan rejtőzik-e előlük, 

 azaz : ha mímel, tudja-e, hogy színezeténél fogva védve van vala- 

 mely más fajnak vagy környezetének rokonszíne által ? 



Kétségtelenül minden állat ösztönszerűleg sejti, hogy vannak 

 ellenségei és ha a természet nem ruházta fel valamilyen hatásos 

 fegyverre], a közelgő ellenség elől szökéssel igyekszik menekülni, 

 esetleg elrejtőzik, avagy a földre ejti és holtnak teteti magát, más 

 esetekben pedig bűzt ereszt, hogy elriaszsza üldözőjét. Ha pedig 

 nyugalomra tér, vagyis abba az állapotba h'elyezkekik, amelyben 

 legkönnyebben válhat ellenségeinek prédájává, természetesen lehe- 

 tőleg rejtett helyet keres, azaz : természetének megfelelően, magas 

 fák lombja, vagy sűrű fű között, kinyúló szikla vagy valamely 

 növény széles levele alatt, barlangban vagy faoduban, száraz lomb, 

 alom és kövek alatt, vagy fatörzshez és sziklához tapadva húzó- 

 dik meg. 



De vájjon ismerik-e a lepkék ellenségeiket ? Bizonyára nem ! 



A lepke látása általában gyönge, úgy hogy az állat bizonyos 

 távolságból csak az alak körvonalait képes megkülönböztetni, de 

 annak mivoltáról nem tud magának tiszta képet alkotni. Ennél- 

 fogva a nappali lepke minden feléje közeledő alakban vagy annak 

 ráeső árnyékában ellenséget sejt, mely elől gyorsan elillan. Viszont 

 az éjjeli lepke szinte vakon rohan a perzselő világosság, a tűz 

 felé, nem sejtve, hogy az neki kész veszedelme. 



De kik és mik a lepke ellenségei ? Ilyenekül tekintik az 

 emberen kívül főleg a madarakat, a denevért, a békát és gyíkot, 

 a szitakötőket, a rabló legyeket (Asílus) és a pókokat. 



Nézzük mindenek előtt sorra, hogy az itt említett ellenségek 

 minő veszedelmet hoznak a lepkeseregre. 



Az ember, mint a lepkék ellensége, alig jöhet számításba. 

 A nem lepkész a virágos réten meglátja a röpködő lepkéket, de a 

 virágokon, fatörzsön vagy sziklán ülőket bizony nem veszi észre 

 s eszeágában sincs azokat felkeresni vagy üldözni Az a sereg iskolás 

 gyerek pedig, mely alkalmilag egy-egy fehér vagy kardos pillét 

 űzőbe vesz, vagy az a 10—20 lepkész, a ki Magyarországon 

 hetenként egyszer-kétszer egy-egy darab földet bejár és néhány 

 száz lepkét összefogdos, a lepkék sokaságához képest sem nem 

 pusztít, sem a lepkéket óvatosságra nem inti. Jártam már oly he- 

 lyeken, hol talán még nem fordult meg lepkész s azt tapasztaltam, 

 hogy a pillangók ott épen úgy elmenekülnek az ember elől, mint 

 oly helyeken, a hol sűrűbben üldözik őket. De szintúgy tova száll- 



